Lackfi János

Milyenek
a magyarok?

Útikalauz kül- és belföldieknek

részlet

Lackfi János író, költő, műfordító, tűzoltó, katona, vadakat terelő juhász. Ötven kötet. Fele gyerekeknek, fele felnőtteknek. Fele vers, fele próza. Harmincnál több kötetnyi műfordítás franciából. Tizenhét év tanítás az egyetemen. Évi százötven fellépés. Sok-sok dalszöveg, dráma, tárca, esszé, glossza, ezer aprócikk. József Attila-díjas, Prima Primissima díjas. 1971-ben született Budapesten, jelenleg Zsámbékon él feleségével és hat gyermekével. Négy unokája van.

© 2012, 2013, 2023 Lackfi János
© 2012, 2013, 2023 P. Szathmáry István

A kötet megjelenését támogatta

Hatodik kiadás

www.helikon.hu

ISBN 978 963 620 246 0

Felelős kiadó M. Nagy Miklós
Szerkesztette Osztovits Ágnes
A szöveget gondozta Rátz Mária
Borítóterv P. Szathmáry István
Műszaki szerkesztő Kállai Dávid

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Honfibú

Felkel a magyar ember, a kedve pocsék, a dereka hasogat. Felül az ágyban, bekapcsolja a rádiót. A benzin ára felment, egy nyugdíjas nénit a nyílt utcán leütöttek, a Fővárosi Közlekedési Vállalat a csőd szélén áll, az utcán ellenzékiek tüntetnek a kormány ellen, és szélsőségesek tüntetnek az ellenzékiek ellen. A magyar embernek meggyűlik a szájában a keserű nyál, a padlóra mégsem köpheti, lenyeli hát, és morcosan gondolkodásba fog. Milyen ország ez, kérem szépen? Olaja nincs, ásványi kincsei alig… Földjeit eladta jó pénzért külföldieknek… Tengere nincs, hegyei nincsenek, fővárosa egyetlen buci vízfej, mely elszívja a vidék életerejét… Ételei zsírosak, állampolgárai pancsolt vegyi anyagokat isznak bor helyett… Muzsikája cigányzene, mely helyett a fiatalok gépi lüktetésre rángatóznak, nemzetközi hírű tudósai többnyire zsidó származásúak, akik kénytelenek voltak elmenekülni innen… Nemzeti sportja, a labdarúgás a béka feneke alatt, focistái mégis tízszer annyit vágnak zsebre, mint a világszintű vízilabdások…

A magyar ember arra jut, hogy tulajdonképpen szégyen ehhez a néphez tartozni, amely már a történelem kezdetén sem értett a tisztes megélhetéshez, földművelést a jámbor szlávoktól tanult, ipart a derék németektől, kertészetet a szorgos bolgároktól. Ezt is csak akkor, mikor a művelt Európa végül rákényszerítette, hogy dobja el véres kardját, amellyel pogány módra rettegésben tartotta a civilizált keresztény világot. Már „hungarus”-nevünket is a gyalázatos hunoktól kaptuk, akik véres lendülettel száguldották be a világot, és felperzselt városokat, lemészárolt embertömegeket hagytak hátra maguk mögött. A magyarság korábban Ázsiában kódorgott fel-alá, összeharácsolt, amit tudott, egy talicska török szót, lovakat, íjakat, aztán uccu, rátenyerelt egy jó kinézetű völgyre a Kárpát-medencében. Zsoldosként pedig azok szolgálatába állt, akik jobban megfizették. Akkoriban maradt fenn az imádság, melyet a középkori németek-franciák rebegtek kétségbeesve: „a magyarok nyilaitól ments meg, Uram, minket!”.

A magyarok első királya, Szent István tűzzel-vassal terjesztette el országában a kereszténységet, vetélytársát, a pogány Koppányt négyfelé vágatta, és elrettentésül négy különböző város kapujára tűzte ki. A feldarabolt test mellé a kiskorú tévénézők miatt kitették a 18-as karikát. A közhigiéniáért felelős hivatal figyelmen kívül hagyta a járványveszélyt, és olvasatlanul iktatta a köztéren rohadó tetemdarabok miatt beérkező panaszos beadványokat. Mátyás király, a nép kedvenc uralkodója még a parasztok zsírját is kiszívta, furfangos füstadót és kapuadót vezetett be, hogy ne csak házanként illesse meg bevétel. A pénzt könyvekre és katonákra költötte, miközben alattvalói analfabéták voltak és gyűlölték a háborút.

A magyarokat valósággal imádták kedves szomszédjaik: a törökök százötven évig, az osztrákok kétszáz évig, az oroszok negyven évig ölelték őket fojtogató hevességgel. A magyarok százévenként egyszer teljesen értelmetlenül fellázadtak. Az éppen aktuális elnyomó elnyomta a lázadást mint egy csikket, és mindig talált elég puha gerincű kollaboránst, akikre uralmát építhette. A rendszerváltás utáni önállóság időszaka teli csalódással, politikai marakodással, a szomszéd népekkel való huzakodással. Akik régen barátok voltak, most legszívesebben leköpnék egymást. A magyar ember belenéz a tükrébe, és legszívesebben leköpné magát. A magyarok ugyanis roppantul szeretnek búslakodni, és irtó dühösek, ha valaki elvitatja tőlük a kiadós búslakodás jogát.

Honderű

Aztán a magyar ember iszik egy kávét, a felhők oszladozni kezdenek, hátából kiáll a hasogatás, felköhögi a torkára rakódott mindenfélét. Eszébe jut, hogy az ő hazája voltaképpen a csodák országa, és igazán büszke lehetne arra, hogy itt él. Mindenfelé nyájas, termékeny dombok vagy metafizikusan mély értelmű, végtelen mezők, amelyről olyan szépen dalolnak a magyar költők egy minden külföldi számára tökéletesen érthetetlen nyelven! Ha tengerünk nincs is, van világhíres termálvizünk, és itt nyújtózik Európa legnagyobb tava, melyet az itteniek szerényen csak „magyar tengernek” becéznek. A dombtetőkön festői romok (osztrák barátaink robbantották fel várainkat, ne lázadozzunk már folyton ellenük!), a föld alatt olaj helyett cizellált cseppkőbarlangok. A nép vendégszerető, borai pompásak, konyhája ízekben gazdag. A futball átmenetileg gyengélkedik, de a 1950-es években világbajnoki döntőt játszó, híres-nevezetes „aranycsapat” összeállítását minden magyar állampolgár kívülről fújja. A Real Madrid sztárjának, Puskásnak nevét az összes focirajongó áhítattal ejti ki világszerte. A magyar úszók, kajak-kenusok, kézilabdázók, vízilabdázók, öttusázók a világ élvonalába tartoznak.

A magyarok történelme viharos, de államalapító Szent István király utód nélkül elhalálozván Szűz Mária kezébe ajánlotta az országot, és a mennyei diplomácia bevált! Középkori uralkodóinknak sikerült erélyesen letelepíteni és földművelésre fogni lóhátról nyilazó, ázsiai harcmodorú, pogány csatározáshoz szokott, bátor eleinket. (A lóhátról nyilazás világbajnoki címét különben messzi ázsiai vagy afrikai versenyeken még ma is elhódítják időnként a magyarok…) Évszázadokig erős, keresztény államiságban létezett az ország Kelet-Európa kellős közepén, nagyhatalmak gyűrűjében. Az egyik magyar hadvezér kemény kézzel visszaverte a hódító Oszmán Birodalom invázióját, legjelentősebb győzelmének emlékére a római pápa elrendelte, hogy Európa minden országában hálaadó harangszó zengjen délben. Igazságos Mátyás király, akiről a nép mondákat szőtt, világszínvonalú sereget képzett ki, és művelt, reneszánsz uralkodóhoz méltón fantasztikus könyvtárat hozott létre. A magyarok Dávidként küzdöttek a Góliát erejével rájuk támadó hódítóikkal. A sokszoros létszámfölényben lévő török sereget feltartóztatták, nem engedték Európára zúdulni. A Habsburg Birodalom és a szovjetek ellen kilátástalan, de végsőkig elszánt forradalmakat robbantottak ki. A népek tavasza idején és 1956-ban a művelt világ könnyes szemmel nézte, hogyan buknak el a konokul harcias magyarok. És persze a világ be is érte a festőien véres látvánnyal, a magyaroknak többnyire a kutya se segített.

A magyar népzene páratlanul gazdag, Kodály és Bartók sok ezer archaikus dallamot jegyzett fel, melyek a szomszédos népek lelkületét is magukba olvasztják. Ez a folklór izzó valóság, őrzi a zenei oktatás, és gyakran stadionokat is megtöltő együttesek muzsikálják a legkülönfélébb feldolgozásokban. Az ország elképesztő mennyiségű tudományos Nobel-díjast adott a világnak, és bár ezek jó része a történelem viharaiban külföldre kényszerült, ott is dacosan őrizte nyelvét-kultúráját. Az amerikai atomenergia-program legbelsőbb köreiben dolgozó magyar fizikusok foggal-körömmel ragaszkodtak fura, ékezetes betűikhez Los Alamosban, és magyarul társalogtak, külföldi társaik legnagyobb megdöbbenésére, akik ezért el is keresztelték őket „marslakóknak”. A hollywoodi film hőskorszaka telis-teli van magyar színészekkel-rendezőkkel-zeneszerzőkkel-operatőrökkel.

A híres emberekről előbb-utóbb kiderül, hogy magyarok voltak vagy lesznek, csak még nem tudnak róla. A magyar ember arról is hallott már, hogy a magyar nyelv nem is a finnel áll rokonságban, hanem a szanszkritból eredeztethető, és természetesen a legősibb az egész világon. Sőt, talán egyenesen a Marsról származik. A magyar ember borotválkozótükrébe pislogva közli tulajdon képmásával, hogy állítólag Buddha és Jézus Krisztus is magyar volt, de pszt, ez titok!

Erő, egészség

Nyugat-európai és főleg északnyugat-európai országokban nagyvárosi lakók évtizedeket is eléldegélnek egyetlen födémmel vagy fallal elválasztva egymástól anélkül, hogy tudnák a másikról, mi a foglalkozása, a hobbija, milyen az ízlése, miféle világnézetet vall és így tovább. A „lépcsőházi beszélgetés” Magyarországon népszerű műfaj, a vége-hossza nincs monológokat csak az automatikusan lekapcsolódó, de mindig újra felkapcsolt világítás ritmusa tagolja. Vannak lépcsőházi lesben állásra specializálódott, nyugdíjas nénikék, akik váratlanul előtörnek fedezékükből, megragadják a gyanútlan arra járó kabátujját, előszedik a röntgenleleteiket, a fényképalbumaikat, feltűrik a szoknyát, letűrik a harisnyát, és megmutatják legutóbbi komisz esésük külsérelmi nyomait, elolvastatják Amerikában élő gyerekeik összes levelét, panaszos bizonyítékként lobogtatják a befizetett vagy befizetetlen közüzemi csekkeket és a nyugdíjszelvényt.

Ha a magyar ember a sors különös fintoraképpen postásként dolgozik, nem ússza meg kávé, száraz sütemény vagy rettenetes minőségű kommersz konyak nélkül. Olyan asszonyság is akad, aki maga nem dohányzik, de kizárólag az efféle alkalmi túszejtések esetére cigarettát is tart otthon.

A magyar ember csak módjával és nagyon óvatosan érdeklődik a másik egészsége iránt, mert az ilyen irányú kérdésekre vagy úgysem érkezik használható válasz, vagy ha igen, az még rosszabb.

– Hogy vagy?

– Kösz, jól.

– Bővebben?

– Kösz, nem jól.

– Még bővebben?

– Most operáltak vastagbélrákkal, egy marék gyógyszert szedek teljesen hiába, pokolian sajog a műtét helye, begyulladt, és nem akar gyógyulni, a doki azt mondta, meg kell ismételni a kemoterápiát is, mert újabb áttéteket vélt felfedezni, de így legalább nem figyelek arra, hogy a platina csípőprotézisem miatt minden lépés gyötrelem, ráadásul hogy az árát előteremtsem, banki kölcsönnel terheltem meg a házat, amelyet elárvereztek, így aztán az asszony is elhagyott, mire ideg-összeroppanást kaptam, úgyhogy ingatag elmeállapotom miatt eltiltottak a gyerekeimtől, a munkahelyem beleunt a folytonos betegszabadságaimba, kirúgtak, ötvenévesen meg már a huszadik helyre is hiába adom be az önéletrajzomat, különösen, mióta inni is elkezdtem, mert édesanyám belehalt az egyetlen fiacskája nyomorúsága feletti bánatába. Különben köszönöm kérdésedet. Ti hogy vagytok?

– Kösz jól, örülök, hogy találkoztunk – veti oda a magyar ember menekülőben, mert attól fél, hogy a balsors ragályos, és ha túl sokáig értekezik ezzel a szerencsétlen flótással, menthetetlenül elkapja tőle a végzetes kórságot.

Tartalom

Honfibú

Honderű

Erő, egészség

Méricskélők

Betyárvirtus

Ügyeskedők békeidőben

Alkohol kezdőknek

Alkohol haladóknak

Koleszterin és csirkefej

Mákunk van

Hálószoba és öltöző

Kettős mérce

Szabad-e locsolni?

Nem élhetek muzsikaszó nélkül

Emberközpontú ügyintézés

Drótok népe

Kő kövön

Lovas nemzet

A sírba vitt titok

Találékonyság

Magyar világ

Nyelvtudás alapfokon

Nyelvtudás középfokon

Nyelvtudás felsőfokon

Népek útkereszteződése

Magyarok mindenütt

A belgák hova álljanak?

Az ideális társadalom

Benzinfej

Öngyilkosok klubja

Jópipák

A bizalom körei

Lélek és élet

Magyar cowboy

Kanászlegény kisbicskája

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0