A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Laura Lynne Jackson / Signs: the secret language of the universe

Published in the United States by Spiegel & Grau,

an imprint of Random House,

a division of Penguin Random House LLC, New York. USA, 2019

Fordította

Szilágyi Eszter

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Laura Lynne Jackson, 2019

Hungarian translation © Szilágyi Eszter, 2025

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Original book design Jo Anne Metsch

Original cover design Donna Cheng

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette Tóth Attila

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636301620

Mr. D.,
Ray Chambers
és Jennifer Rudolph Walsh
fénymunkásoknak, akik inspiráltak, és akiknek kedvessége és szeretete felemelt az utamon.
Örökké hálás leszek a fényetekért, az univerzumnak pedig azért, hogy megajándékozott barátságotok áldásával.

És Garrettnek, Ashley-nek, Haydennek és Julietnek,
sarkcsillagaimnak, életem fényeinek, akik mindig megtartják a szívemet.

És csodálatos anyámnak, Linda Osvaldnak,
legnagyszerűbb tanítómnak, félelmet nem ismerő fényvezetőmnek és a határtalan szeretet forrásának: mindazt, ami vagyok, annak köszönhetem, amit a szeretetről tanítottál nekem.

És neked, olvasó, akinek tudnia kell, milyen ajándék vagy ennek a világnak. Sokkal fontosabb és szeretettebb vagy, mint amit a szíved fel tudna fogni… és az univerzum mindig megpróbálja megmutatni ezt neked.

És mindenekelőtt figyeld csillogó szemmel a körülötted lévő világot, mert a legnagyobb titkok a legvalószínűtlenebb helyeken rejtőznek. Aki nem hisz a varázslatban, sohasem fog rájuk találni.

ROALD DAHL

TARTALOM

Bevezető

ELSŐ RÉSZ
ÖRÖKKÉ VELÜNK

1. Narancsok

2. Gabonapehely az autóban

3. A fény csapata

4. Magammal hordom a szívedet

5. Szitakötők és szarvasok

6. Haverok a másik oldalon

7. Szívek és kártyák

8. Kolibrik és fény

9. Zsiráfok, az Eiffel-torony és egy dal a macskákról

10. Alapértelmezett jelek, álmok és intuíció: a titkos nyelvre hangolódva

MÁSODIK RÉSZ
ALKOSD MEG A SAJÁT NYELVED

11. Megértés

12. 1379

13. Szellemhívások

14. Lelki társak

15. Közlekedési táblák

16. Táncoló gyertyák

17. Teknősök és hableányok

18. Összekötők

19. Kicsi és nagy állatok serege

20. Mormoták

21. Hogyan alkothatjátok meg a saját nyelveteket?

HARMADIK RÉSZ
ELIGAZODÁS A SÖTÉTBEN

22. Terepszín, fegyver és egy új feladat

23. Kisbabák és medvék

24. Villódzó fények és szikrák

25. Masnik és lóherék

26. Szivárványok

27. Apró suttogások

28. A szeretet és a megbocsátás ajándéka

29. Add át magad

NEGYEDIK RÉSZ
MARADJ A FÉNYBEN

30. Hogyan ragyogj fényesen?

31. Ragyogj

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

BEVEZETŐ

Marie ott ült a kórház várójában. Nehezére esett a légzés. Megpróbált nem odapillantani a faliórára, de nem tudta megállni, hogy ne tegye. Felnézett. Öt perc telt el. Aztán újra felnézett, újabb öt perc telt el. Mintha két óra lett volna, nem tíz perc. Az idő vánszorgott. Semmi nem tűnt valósnak. A várakozás és a nem tudás szinte elviselhetetlen volt.

Nem sokkal korábban Marie harmincöt éves férjét, Pete-et betolták a műtőbe sürgős szívműtétre. Az orvosok azt mondták, van remény, de Marie tisztában volt azzal, hogy semmire sincs garancia. Félt, és elveszettnek érezte magát, de leginkább magányos volt.

Istenem, ha létezel – gondolta –, kérlek, vigyázz Pete-re. Kérlek, küldj egy angyalsereget, hogy vigyázzanak rá.

Aztán eszébe jutott a kisfia, akit újszülöttkorában, évekkel ezelőtt veszítettek el a férjével. A kisfiú neve Kerry volt. Már lassan három év eltelt azóta, hogy Kerry elment, Marie mégis mély kötődést érzett iránta. Gondolatban sokszor beszélgetett vele.

Kerry – gondolta magában –, ha itt vagy, kérlek, küldj egy jelet. Küldj egy jelet, hogy minden rendben lesz apáddal. Kérlek, Kerry, annyira félek. Annyira segítene, ha tudnám, hogy itt vagy, és hogy vigyázol az apádra.

Három perccel később egy ápolónő lépett a váróterembe. Meglátta Marie-t, aki idegesen ült a székén, és elindult felé. Megkérdezte tőle, tehetne-e érte valamit. Kér-e valamit a büféből?

– Egy kávé jólesne – mondta Marie. – Egy kis tejjel, cukor nélkül, de ragaszkodom ahhoz, hogy én fizessem. – Elővett egy ötdollárost a pénztárcájából, odaadta az ápolónőnek, és azt mondta: – Nagyon köszönöm.

Pár perccel később az ápolónő visszatért a kávéval. Átnyújtotta Marie-nek a poharat és a visszajárót, majd gyengéden megérintette a vállát.

– Tartson ki – mondta. – Tudom, milyen nehéz a várakozás, de Istennek megvan a terve. Egyikünk sincs egyedül.

Marie lenézett a kezére. Meghatotta az ápolónő együttérzése.

Az egyik egydolláros bankjegy bal felső sarkán, amit az ápolónő adott neki, ott volt egy név. Nagybetűkkel, fekete filccel írva.

KERRY

Marie a könnyeivel küszködve bámulta a bankjegyet. Úgy érezte, elárasztják a megkönnyebbülés hullámai. Abban a pillanatban tudta, hogy Kerry ott van vele, és azt akarja mondani neki, hogy az apja rendbe fog jönni.

Hirtelen azt érezte, újra tud lélegezni. Megköszönte Kerrynek az erőteljes üzenetet, és egy biztonságos, különleges helyre rejtette pénztárcájában a bankjegyet.

Két órával később a sebészorvos lépett a váróterembe, és elmondta Marie-nek, hogy a műtét jól sikerült. Marie mosolygott.

Tudta. Már megkapta róla az üzenetet.

Laura Lynne Jackson vagyok, látó. Segítek az embereknek kapcsolatba lépni a másik oldallal. Ám először is, el szeretném mondani neked, hogy:

Nincs szükséged látóra ahhoz, hogy kapcsolatba lépj a másik oldallal.

Ne érts félre: tudom, hogy azok a dolgok, amikre képes vagyok, elképesztően hasznosak azok számára, akik nyitottak rá. Azok az üzenetek, amiker a másik oldalról kapok, a legmélyebb boldogsággal tölthetnek el, és egy magasabb szintű céllal és tisztánlátással ruházzák fel az életünket. Eljuttathatnak minket magasabb szintű életuntunkra, arra, amire rendeltettünk.

Kapcsolatba tudom hozni az embereket elhunyt szeretteikkel és egy közös energiaforrással – a szeretet és a fény hatalmas és nagy szövetével –, ami úgy táplálja életünket, mint semmi más.

Ezek mind csodálatos áldások, és semmi mással nem összehasonlítható örömmel tölt el, ha másokkal is megoszthatom őket.

Ám az az igazság, hogy nincs szükséged arra, hogy megosszam veled ezeket az áldásokat. Nincs szükséged rám ahhoz, hogy hozzáférj ehhez az elképesztő erőhöz. Nincs szükséged látóra ahhoz, hogy észrevedd és elérd azokat a jeleket, amelyekre az univerzum titkos nyelveként tekintek. Azt a kommunikációs formát, ami mindennap körülvesz minket, és mindnyájunk számára elérhető.

Remélem, hogy könyvem megtanítja neked, hogyan hangolódj rá erre a nyelvre, és segít megláttatni veled a fényt ott, ahol korábban sötétség volt, és megláttatni az értelmet ott, ahol korábban csak zavar volt. Ezzel a tudással ráléphetsz egy másik útra, elindulhatsz a szeretet felé, rátalálhatsz az örömre, és talán még az életedet is megmentheted.

Szeretném, ha megértenéd, hogy ez a könyv okkal került a kezedbe. Nem véletlen, hogy most ezeket a szavakat olvasod. Ez egy meghívás az univerzumtól. Bárhogy talált is rád ez a könyv és ezek a szavak, tudnod kell, hogy nem a véletlen műve.

Okkal olvasod ezeket a szavakat.

Ennek a könyvnek az a legfontosabb üzenete, hogy az univerzum azokat az embereket, információkat és eseményeket sodorja hozzánk, amelyekre a leginkább szükségünk van az utunk során. Erőteljes irányító erők terelnek minket egy boldogabb és sokkal hitelesebb élet felé.

A másik igazság, amit megismertem, hogy mindnyájunknak van egy fényből álló csapata. Láthatatlan segítők csoportja, akik együtt dolgoznak azért, hogy magasabb szintű útra tereljenek minket. Ennek a csapatnak azok a szeretteink a tagjai, akik már átlépték a határt, szellemi vezetőink (más néven az őrangyalaink), egy magasabb szintű angyali birodalom és az Isten energiája, ami a valaha létezett legerősebb erőn, a szereteten alapszik.

Ha kitárod elmédet és szívedet az előtt a titkos nyelv előtt, amit fénycsapatod használ, az életmódod is meg fog változni. Más lesz a világhoz és az univerzumhoz fűződő kapcsolatod: jobb, fényesebb és erősebb.

Ha megtanuljuk észrevenni azokat az utakat, amelyeken keresztül az univerzum kommunikál velünk, és megtanulunk bízni bennük, azt fogjuk tapasztalni, amit én hatalmas változásnak hívok. Ez a szemléletváltás fokozott elköteleződéshez, kapcsolódáshoz, rezgéshez és szenvedélyhez vezet. Ez megkönnyíti számunkra, hogy felfogjuk létezésünk valódi értelmét. És sokkal szebbé és jelentőségteljesebbé teszi az utazásunkat.

Ha megtanulod meglátni ezeket a jeleket és üzeneteket, soha többé nem fogod nem észrevenni őket. Örökre megmarad az erejük, hogy új és mély értelmet adjanak a múltadnak, a jelenednek és a jövődnek, és így alakítsák az életedet.

És íme, egy másik igazság: az univerzum már azelőtt összeesküdött, hogy segítsen nekünk, mielőtt a lelkünk megérkezett volna erre a Földre. Csapataink már régóta a helyükön vannak. A mi feladatunk csupán annyi, hogy nyitottak maradjunk a szeretet és az útmutatás üzeneteinek befogadására. Ha így teszünk, felismerjük a legerőteljesebb igazságot: azt, hogy az univerzum folyamatosan szeret, támogat és vezet minket, még a legsötétebb napjainkon is.

És ez a könyv most a te kezedben van. Okkal van ott. Az univerzum ezzel a könyvvel hívott meg arra, hogy kapcsolatba lépj fénycsapatoddal, és felfedezd legigazibb, legbátrabb és legfényesebb énedet.

Mielőtt elkezdjük, hadd meséljek magamról egy kicsit. Feleség vagyok és három gyermek édesanyja. Közel húsz évig angolt tanítottam egy Long Island-i, New York-i középiskolában. Az Oxfordi Egyetemen Shakespeare-t tanulmányoztam, és két elismert jogi egyetemre is felvettek volna, de én úgy döntöttem, inkább a szenvedélyemnek élek, és tanár lettem. Ezzel párhuzamosan szépen lassan elkezdtem felismerni, hogy rendelkezem látói képességekkel: az öt érzékszervemen kívül egyéb eszközökön keresztül is képes vagyok információkat gyűjteni emberekről és eseményekről, és olyanokkal is kommunikálok, akik már elhagyták a földi létet.

Látói képességeim közé tartozik a tisztánlátás (a szemem használata nélkül is képes vagyok a vizuális információszerzésre), a tisztánhallás (nem csak a fülem használatával érzékelek hangokat), a tisztántudás (olyasmit tudok, ami nem tudható) és a tisztánérzés (érzek dolgokat, amiket más emberek nem).

Médium is vagyok, ami azt jelenti, hogy arra használom ezeket az adottságokat, hogy olyanokkal kommunikáljak, akik már elhagyták a Földet. Olvasáson keresztül adom át ezeket az információkat, mely során közvetítek a másik oldal és a között a személy között, akinek olvasok (utóbbi személy „ülő” néven ismert). Hírnökké, eszközzé válok, az energia és az információ útjává, amin keresztül az információ egyik oldalról a másikra áramolhat.

Eleinte kételkedtem a képességeimben – szkeptikus voltam velük szemben –, ezért megpróbáltam igazolni őket. Jelentkeztem egy tesztre, hogy önkéntes látóként dolgozhassak a Forever Family Foundation nonprofit szervezetnél, melynek célja azok segítése, akik gyászolnak (különösen a gyermeküket elvesztett szülők). A Forever Family Foundation rendkívül óvja azokat, akik támogatásért fordulnak hozzájuk. Mivel ezek az emberek nagyon kiszolgáltatottak, meglehetősen szigorú a felvételi folyamatuk. Sikerültek a tesztjeim, és 2005 óta önkéntes látóként dolgozom a szervezetnél. 2011-ben részt vettem egy nyolclépcsős, ötszörös vak vizsgálaton, amit az arizonai Windbridge Research Center tudósai végeztek. Egyike lettem az ország tanúsított médiumjaiból álló kis csoport tagjainak. Azóta tudósokkal dolgozom együtt, hogy felfedezzük összekapcsolódásunk rejtélyét és azt, hogyan éli túl a tudat a test halálát.

Első, A fény, ami összeköt című könyvemben elmeséltem annak történetét, hogy miként fogadtam el végül a képességeimet. Ebben a könyvben olyan emberek történeteit mutattam be, akik a segítségemmel fedezték fel, milyen sokféleképp kapcsolódhatnak a másik oldallal – a fény, a szeretet és az energia hatalmas szövetével, ami öt érzékszervünkön túl létezik. A könyv nagy része azonban rólam, az én történetemről szólt. Bár most is meg fogok osztani néhány történetet az általam látott és tapasztalt személyes kapcsolódásaimról, ez a könyv más.

Ez a könyv rólad szól.

Arról az ösvényről, ami előtted áll.

Arról, hogy kapcsolatba lépj egy nagyon egyszerű, ám erőteljes elképzeléssel. Azzal, hogy az univerzum mindig jeleket és üzeneteket küld neked azért, hogy kommunikáljon veled, és elvezessen egy nagyobb életútra. Azzal, milyen sok csodálatos és varázslatos igazság marad észrevétlen, és hogy egy apró, ám jelentőségteljes észlelésbéli változtatással elkezdhetjük látni ezeket.

A KÖNYVBEN SZEREPLŐ KIFEJEZÉSEK

A könyvben bemutatott történetek olvasása előtt szeretném tisztázni néhány általam használt kifejezés jelentését.

Egy jel olyan üzenet, amit az univerzum küld neked.

Az univerzum kifejezés alatt Isten energiáját értem. A szeretet mindent átfogó erejét, amely mindnyájunkat összeköt. Az univerzum magában foglalja az angyali birodalmat, a szellemi vezetőket és azokat a szeretteinket is, akik már átléptek a másik oldalra.

A másik oldal az a hely, ahová a szeretteink mentek, miután meghaltak, és ahol szellemi vezetőink tartózkodnak, miközben vigyáznak ránk. Ez a mennyország, ahogyan sokan emlegetik. A másik oldal az igazi otthonunk. Ez az a hely, ahová egy nap mind visszatérünk. Ezt a helyet a szeretet, és csakis a szeretet irányítja.

A jelek kommunikációs módszerek, amelyek a másik oldalról érkeznek. A jelek többféle forrásból jöhetnek. A szeretteinktől, szellemi vezetőinktől és az isteni energiától. Ezek mind részei annak az univerzális fénycsapatnak, ami mindennap mindnyájunkért dolgozik.

A másik oldal először az általam alapértelmezettnek nevezett jeleket fogja használni arra, hogy kommunikáljon velünk: tárgyakat, állatokat, sőt eseményeket, amelyek meglepnek minket, hogy meglássuk azt a jelentést, amit egyébként nem vennénk észre. Alapértelmezett jelek lehetnek pénzérmék, madarak, lepkék, szarvasok, számok és olyasfajta elektromos zavarok, mint egy üres SMS.

Például találsz egy pénzérmét a szárítóban, amikor éppen gondolsz valakire, és hiányzik valaki (ez velem is megtörtént). Vagy egy pillanatra rászáll a karodra egy lepke a születésnapodon. Vagy elhalad melletted egy autó, amelynek a rendszámtábláján egy elhunyt szeretted születési dátuma szerepel, és aki éppen eszedbe jutott. Vagy üres SMS-eseket kapsz egy elhunyt szeretted halálának évfordulóján.

Egy másik alapértelmezett jel az, amit jelentőségteljes véletlennek vagy szinkronicitásnak nevezünk. A szinkronicitás egy másik emberrel vagy a körülöttünk lévő világgal való belső és aktív kapcsolatunkra mutat rá. Gondolsz valakire, és hirtelen ott terem előtted. Éppen a kedvenc dalodat dúdolod, és hirtelen játszani kezdik a rádióban. Keresztrejtvényt fejtesz, és a válasz, amit annyira keresel, megjelenik egy tévéműsorban. Mindezek a dolgok anélkül történnek, hogy kértük vagy vártuk volna őket.

Az alapértelmezett jelektől különböznek azok a jelek, amelyek a kifejezett kérésünkre érkeznek: tárgyak, képek, szavak vagy mondatok, bármilyen szokatlanok vagy homályosak is. Ezt a titkos nyelvet a másik oldallal együtt alkothatjuk meg.

Magam is többféle módon hoztam létre. A szellemi vezetőimtől általában narancsokat kérek. Elhunyt szeretteimmel armadillo gyíkok, földikutyák és hangyászölyvek formájában kommunikálok. Azért választottam őket, mert kellőképp ritka állatok, és nehéz nem észrevenni őket. Az apámmal, aki nemrég hunyt el, Elvis Presley az egyik közös jelünk. Ez a könyv megmutatja neked, hogyan alakíts ki saját nyelvet a másik oldallal, hogy amikor a jelek megérkeznek, ne csak felismerd őket, hanem érezd is azt a bennük rejlő rendkívüli erőt!

Felmerülhetett benned a kérdés: hogyan bízhatunk abban, hogy egy jel valóban egy jel, és nem csak véletlenszerű esemény?

A svájci pszichoanalitikus, Carl Jung alkotta meg a szinkronicitás fogalmát, amellyel a látszólag jelentéssel bíró véletleneket jelölte. Jungot elbűvölte az elképzelés, hogy az életünkben bekövetkező események nem véletlenszerűek, hanem annak a valóságnak a kifejezői, hogy mind egy mélyebb rend részei vagyunk. Egy egyesítő, egyetemes erő részei, amit Jung unus mundusnak nevezett el (a latin kifejezés jelentése: „egy világ”).

Az évek során számtalan tanulmány és vita övezte a véletlenek jelentését. Néhány tudós, például dr. Kirby Surpsire pszichológus is tanulmányozta az általa szinkronisztikus eseményeknek nevezett eseményeket, és arra a következtetésre jutott, hogy nincs jelentésük azontúl, amivel mi ruházzuk fel őket.

Más tudósok, kutatók és filozófusok azonban nem ilyen biztosak ebben. Dr. Bernard D. Beitman, a Virginia Egyetem pszichiáterprofesszora egy új, „véletlen tanulmányok” transzdiszciplináris területet is megpróbált létrehozni a szinkronisztikus események mögött rejlő igazság tanulmányozására. Az az egyszerű következtetés, hogy a véletlen egybeesések véletlenek, azt feltételezi, hogy ezek az események eleve értelmetlenek vagy jelentéktelenek. Dr. Beitman úgy fogalmazott, hogy „Bizonyítékok nélkül ez a feltételezés nehezen tekinthető tudományosnak”.

Ahogy éljük az életünket, mi magunk döntjük el, mit jelentenek számunkra ezek a szinkronisztikus események, ezek a varázslatos egybeesések. Véletlenszerűek? Vagy valóban jelek? Mindez a személyes meggyőződésünkön múlik.

Glennon Doyle író és fénymunkás, akinek a művei engem is inspiráltak, azt mondta: „A hit a dolgok láthatatlan rendjébe vetett bizalmat jelenti.”

Én tudom, miben hiszek. Egész életemben azon dolgoztam, hogy megértsem a képességeimet, és több száz embernek végeztem olvasást. Eleget láttam, és eleget tanultam ahhoz, hogy arra a következtetésre jussak, a jelek nagyon is valóságos jelenségek. Rendületlenül hiszek a kapcsolódás e nyelvében.

Nem tudok olyan egyértelmű tanulmányt kiválasztani, amely kategorikusan bizonyítja, hogy ez igaz. Megmutathatom azonban azokat a bizonyítékokat, amelyek meggyőztek. Olyan emberek figyelemre méltó és erőteljes történeteit, akik kitárták a szívüket és az elméjüket, hogy új szemléletmóddal tekintsenek a világra, és akik olyan nagy változáson mentek keresztül, ami átalakította az életüket. Láttam, ahogy emberek magasabb szintű és sokkal vibrálóbb életútra lépnek rá, és hogy ezután a körülöttük lévő világgal is megosztották gyönyörű fényüket. Végigkísértem, ahogy emberek kapcsolatba lépnek túlvilági fénycsapatukkal, hogy végre megértsék az univerzum csodálatos igazságát.

Mind levelek vagyunk ugyanannak a fának különböző ágain.

Sohasem vagyunk egyedül.

Valamennyiünk élete számít.

Örökké kapcsolatban vagyunk egymással, a fénnyel és az univerzum szeretetével és energiájával.

A Föld egy iskola, ahol mind megtanuljuk a szeretet közös leckéjét. Spirituális lények vagyunk, és azért vagyunk itt, hogy tanuljunk a kapcsolódásról és a kedvességről. Ha bízunk a jelek valóságában, sokkal gyorsabban és a lehető legszebb, legbeteljesítőbb módon tanuljuk meg ezt a leckét. Tulajdonképpen elkezdjük meglátni a kapcsolódást. Megértjük, hogy most, ebben a pillanatban élni a Földön nagyszerű ajándék. És hogy a döntéseink nemcsak a saját életünkre vannak hatással, hanem a fény és az energia hatalmas szövetére is, amely a mi világunk.

Ezért írtam meg ezt a könyvet. Azért tartod a kezedben, mert hiszem, hogy együtt kell megtennünk ezt az utat egy sokkal tudatosabb, figyelmesebb és jelentőségteljesebb élet felé. Arra születtünk, hogy teljesen és bátran ragyogtassuk meg legigazibb fényünket ebben a világban.

A HALÁL VOLTAKÉPP SEMMISÉG

A halál voltaképp semmiség.

Nem számít.

Csak átcsúsztam ide, a szomszéd szobába.

Semmi nem történt.

Minden pontosan olyan, amilyen volt.

Én én vagyok, te pedig te,

és a régi élet, amit oly nagy szeretettel éltünk együtt, érinthetetlen, változatlan.

Bármit jelentettünk is egymásnak, az semmit sem változott.

Nevezz a régi, megszokott nevemen.

Szólj hozzám azon a könnyed hangon, amin mindig is szóltál.

Ne változtass a hangszíneden.

Ne vedd fel magadra a komolyság vagy a szomorúság erőltetett ruháját.

Nevess ugyanúgy, ahogy mindig is nevettünk a vicceken.

Játssz, mosolyogj, gondolj rám, és imádkozz értem.

Emlegesd fel a nevem ugyanúgy, ahogyan mindig is tetted.

Hagyja el erőlködés nélkül a szádat, anélkül, hogy árnyék vetülne rá.

Az élet ugyanazt jelenti, amit mindig is jelentett.

Ugyanaz, ami mindig is volt.

Létezik egy abszolút és rendíthetetlen folytonosság.

Mi más a halál, ha nem egy elhanyagolható baleset?

Miért kellene elfelejteni, csak mert már nem vagyok látható?

Vagyok, és várok rád egy kis ideig,

valahol nagyon közel,

épp itt a sarkon túl.

Minden jól van.

Semmi sem fáj, semmi sem veszett el.

Csak egy rövidke pillanat, és minden olyan lesz, amilyen volt.

Hogy fogunk majd nevetni az elválás fájdalmán, ha újra együtt leszünk!

HENRY SCOTT-HOLLAND

Életemben először ismertem fel, hogy a világon semmi más nem létezik, csak rejtély. Látom, ahogyan elrejtőzik szegényes és durva napjaink szövete mögött, és bár fényesen ragyog, mi még csak nem is tudunk róla.

SUE MONK KIDD

Sétálj egyet, és nézz körül a világban. Figyeld meg a fákat és a házakat, az eget és a felhőket, az autókat és a közlekedési táblákat, és ahogyan elmennek melletted az emberek. Ha egy pillanatra lelassítjuk az életünket, és tényleg magunkba szippantjuk a körülöttünk lévő világ szépségét és látványát – ha tényleg tudatosak vagyunk –, jobban értékeljük, milyen áldottak vagyunk.

De mi van akkor, ha tényleg hosszasan és tudatosan szemlélünk mindent magunk körül, mégsem látunk mindent? Mi van akkor, ha csak egy részét látjuk annak, ami valójában ott van? Mi van akkor, ha nem látjuk a valóság egyik rétegét?

És ha ez igaz, azzal, hogy pusztán kitárjuk a szívünket és az elménket a látás és a megértés új nyelve előtt, tényleg elkezdünk látni egy nagyobb képet? Mi van akkor, ha a világ hirtelen a kapcsolódások, a jelek, a fény és a szeretet varázslatos szövedékévé válik előttünk, és meglátjuk, hogy mindez annak az átlagos életnek a szövetébe van beleszőve, amit annyira megszoktunk?

A most következő történetek olyan emberekről szólnak, akik ezt tették. Olyan emberekről, akik kitárták a szívüket és az elméjüket, és csodaszép, új módon szemlélik a körülöttük lévő világot.

Amikor elkezdték látni ezeket a dolgokat, többé már nem tudták szem elől téveszteni őket. Örökre megváltoztak. És ez csodálatos dolognak bizonyult.

Ez a csodálatos dolog veled is megtörténhet.

1

NARANCSOK

Voltak már olyan pillanatok az életedben, amikor valami nagyon fontos dolog állt előtted, messze kiléptél a komfortzónádból, sok forgott kockán, nagy volt rajtad a nyomás, és mindazon pozitív dolgok közül, amik az eszedbe juthattak, arra gondoltál: Mi a fenét csinálok itt?

Én is átéltem ilyen pillanatokat. Sokkal gyakrabban, mint azt be szeretném vallani. Nem sokkal azután, hogy A fény, ami összeköt című könyvem megjelent, felkértek, hogy tartsak beszédet egy nagy kaliforniai eseményen. Azonnal megértettem, hogy az univerzum arra szólít, osszam meg másokkal is a másik oldal üzenetét. Alázatot éreztem, és nagy megtiszteltetésnek vettem.

Hatszáz hollywoodi nagykutya elé kellett kiállnom, és olyasmit kellett volna mondanom nekik, ami megmozgatja, kihívás elé állítja és inspirálja őket. Ráadásul tapasztalt, sokak által ismert előadókkal kellett osztoznom a színpadon, beleértve egy korábbi amerikai elnököt! Még soha nem kértek fel ilyen beszéd megtartására. És mivel az univerzum választott ki erre a feladatra, nyomás is volt rajtam, hogy megfelelőan továbbítsam az üzenetét. Nem akartam cserben hagyni a másik oldalt.

Különös módon nem rettegtem. Persze ideges voltam, de egyben izgatott is. Fel akartam állni a színpadra. Tiszteletben akartam tartani az üzenetet, amit a másik oldal küldött nekem. Így hát kimentem, elmondtam a beszédemet, és csak azután, hogy lesétáltam a színpadról gondolkodtam el azon: Vajon teljes mértékben tiszteletben tartottam a másik oldal üzenetét? Úgy, ahogyan az elvárható volt? Jó munkát végeztem?

Tudtam, hogy a másik oldal terelt erre az útra, mégis vágytam valamiféle megerősítésre. Amikor ott ültem a backstage-ben, gondolataimat a másik oldalra irányítottam, és jelet kértem tőle, hogy tiszteletben tartottam-e az üzenetét.

Arra kértem az univerzumot, hogy küldjön nekem egy narancsot.

Igen, ezt kértem tőle. Egy narancsot.

Ha az univerzum valahogy az utamba sodor egy narancsot, tudni fogom, hogy pontosan ott vagyok, ahol lennem kell, és azt teszem, amit tennem kell. Tudni fogom, hogy tökéletesen átadtam az üzenetét.

Miután véget ért az előadás, az előadókat és a közönséget átvezették egy nagy, nyitott térbe, ahol ebédet szolgáltak fel. Befordultam a sarkon, és megláttam az étteremhez vezető nagy faasztalokat. Dekorációs céllal voltak ott, és általában élő virágokat, növényeket, vagy valamilyen más szép díszítőelemet helyeztek rájuk.

Ezen a napon azonban nem.

Ezen a napon narancsok borították az asztalokat. És nem is kevés. Több ezer narancs.

Tényleg mindenhol narancsok voltak. A bejáratnál, a tálalók mellett és minden egyes asztalon. Káprázatos látvány volt. Racionális elménk erre persze azt mondhatja, hogy igen, de valaki már jóval azelőtt úgy döntött, hogy naranccsal díszíti a termet, mielőtt te ezt kérted volna jelnek.

Én azonban nem így kaptam meg a narancsokat. Számomra csodálatos megerősítést jelentettek. Mindig is így imádkoztam a másik oldalhoz: „Használj úgy, hogy a legjobban szolgálhassalak, mint aki a szeretetet és a gyógyulást hordozza ebben a világban. És kérlek, vezess az úton.” A több ezer narancs pedig ezt jelentette: egy jelet. Az univerzum azt mondta nekem: „Te is a tagja vagy ennek a csapatnak, és elvégezted a feladatod. Tisztelted a szerepedet. Köszönöm.”

Amikor megláttam a narancsokat, felsóhajtottam, majd elmosolyodtam, és sírni kezdtem. Látod, egyetlenegy narancsot kértem, az univerzum azonban több ezret küldött nekem! Ennyire szeretnek és támogatnak minket, és ennyire gondoskodnak rólunk.

A narancsok négy igazságot erősítettek meg bennem:

A fény csapata folyamatosan figyel minket.

Szeretnek minket.

Mindnyájan kapcsolatban állunk egymással, és keresztezzük egymás útját.

Amikor jeleket kérsz az univerzumtól, válaszol neked.

A narancsok számomra megdöbbentően egyértelmű üzenetet jelentettek: kértem, és az univerzum válaszolt. Ezt a hívás-választ azonban nem mindig könnyű észrevenni. A mindennapi életünkkel együtt járó zűrzavar és kétség, félelem és zaj elhomályosíthatja a képességünket, hogy észrevegyük azokat a dolgokat, amelyek nem olyan nyilvánvalók.

A most következő történetek olyan emberekről szólnak, akik egyáltalán nem voltak biztosak abban, mit látnak. Néhányuk még csak nem is hitt abban a lehetőségben, hogy kommunikálhat a másik oldallal, tapasztalataik azonban örökre megváltoztatták a meggyőződéseiket és világszemléletüket. Mindenki más utat jár be. Egyesek sokkal szkeptikusabbak, mint mások, és több megerősítésre van szükségük. Mások azonnal érzik a szeretetet és a támogatást, és gyorsan megtanulják, hogyan férjenek hozzá a jelek varázslatos erejéhez, és miként használják őket, hogy változással és céllal ruházzák fel az életüket.

Ami minden történetre igaz, az az, hogy a jelek gyakran egyszerű vagy átlagos dolgok. Olyanok, amelyek ott vannak a mindennapi életünkben, de nem igazán foglalkozunk velük. Például egy egyszerű narancs. Amikor azonban egy hétköznapi tárgyat, mondatot, dalt vagy számot választunk jelnek, a kapcsolat eszközét teremtjük meg.

A jelek itt vannak. A megerősítések itt vannak. A szeretet itt van. Csak annyit kell tennünk, hogy megtanuljuk, hogyan lássuk meg őket.