CSIKY GERGELY

A KAVIÁR

Bohózat három felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Tartalom

SZEMÉLYEK.

ELSŐ FELVONÁS.

ELSŐ JELENET.

MÁSODIK JELENET.

HARMADIK JELENET.

NEGYEDIK JELENET.

ÖTÖDIK JELENET.

HATODIK JELENET.

HETEDIK JELENET.

NYOLCZADIK JELENET.

KILENCZEDIK JELENET.

TIZEDIK JELENET.

TIZENEGYEDIK JELENET.

TIZENKETTEDIK JELENET.

TIZENHARMADIK JELENET.

TIZENNEGYEDIK JELENET.

TIZENÖTÖDIK JELENET.

TIZENHATODIK JELENET.

TIZENHETEDIK JELENET.

TIZENNYOLCZADIK JELENET.

TIZENKILENCZEDIK JELENET.

HUSZADIK JELENET.

HUSZONEGYEDIK JELENET.

MÁSODIK FELVONÁS.

ELSŐ JELENET.

MÁSODIK JELENET.

HARMADIK JELENET.

NEGYEDIK JELENET.

ÖTÖDIK JELENET.

HATODIK JELENET.

HETEDIK JELENET.

NYOLCZADIK JELENET.

KILENCZEDIK JELENET.

TIZEDIK JELENET.

TIZENEGYEDIK JELENET.

TIZENKETTEDIK JELENET.

TIZENHARMADIK JELENET.

TIZENNEGYEDIK JELENET.

TIZENÖTÖDIK JELENET.

TIZENHATODIK JELENET.

TIZENHETEDIK JELENET.

TIZENNYOLCZADIK JELENET.

TIZENKILENCZEDIK JELENET.

HUSZADIK JELENET.

HUSZONEGYEDIK JELENET.

HUSZONKETTEDIK JELENET.

HUSZONHARMADIK JELENET.

HARMADIK FELVONÁS.

ELSŐ JELENET.

MÁSODIK JELENET.

HARMADIK JELENET.

NEGYEDIK JELENET.

ÖTÖDIK JELENET.

HATODIK JELENET.

HETEDIK JELENET.

NYOLCZADIK JELENET.

KILENCZEDIK JELENET.

TIZEDIK JELENET.

TIZENEGYEDIK JELENET.

TIZENKETTEDIK JELENET.

TIZENHARMADIK JELENET.

TIZENNEGYEDIK JELENET.

TIZENÖTÖDIK JELENET.

SZEMÉLYEK.

Barlangi Achilles, Duna-gőzhajózási kapitány

Brigitta Mártha rokonai, nagykoru kisasszonyok.

Miranda Mariska, ezeknek unokahuga

Poroszkay Tivadar, gyógyszerész

Czili, neje

Lilly, volt léghajósnő

Maszlaghy, gyógyszerész-segéd

Petykó, főszakács

Omor, alorvos egy tengeri hajón

Zúghy, ügyvéd

matrózok

Pisztráng, matróz-gyerek

Róza, szobaleány

Vendéglős

Szakácsné

Pinczér

ELSŐ FELVONÁS.

(Vendéglői udvar a városligetben. Jobbra a vendéglő, terrasse-al, melyről nagy kétszárnyú ajtó nyilik a terembe. Lejebb a konyha-ajtó. Balra üres hordók, tyúk-ketreczek. Az udvaron fák alatt asztalok, székek. Hátul rácsos kerítés ajtóval. A keritésen túl fák, melyek közül nehány villa teteje látszik.)

ELSŐ JELENET.

LILLY (az udvaron ül szivarozva, kávézva; kezében vékony lovagvessző.)
TIVADAR (fel s alá jár. Lilly előtt többször megáll s szerelmes pillantásokat
vet rá sóhajtva.) VENDÉGLŐS. SZAKÁCSNÉ (a terrasse-on.)

Vendéglős (kezében levéllel.) Bábi! Bábi!

Szakácsné (jön a konyhából.) Mi baj?

Vendéglős. Hamar! rakjon tüzet, nagy társaság jő vacsorára, nyolcz személy - itt a levél - Barlangi Achilles, hajóskapitány...

Lilly (magában.) Jól sejtettem.

Tivadar (megáll, sóhajtva.) Ah! (Lilly megsuhintja vesszőjét, Tivadar tovább sétál.)

Szakácsné. Hajósnép? Ezek bizonyosan szeretik a halat. A mult vasárnapról maradt egy kövér potykánk.

Vendéglős. Rántva?

Szakácsné. Halva.

Vendéglős. Ne kiabáljon úgy! Látja, hogy vendégek vannak az udvaron. Rendeltek valamit?

Szakácsné. A fehérszemély kávét iszik – az úr nem rendelt semmit.

Vendéglős. Micsoda? Semmit? És még a hivatalos titkokat is kilesi?

Szakácsné. Hát avval a borjúmájjal mit csináljak, a ki a nyakunkon maradt?

Vendéglős. Ugyan ne kiabáljon úgy! Menjen dolgára a konyhába!

Szakácsné. Jól van, Jól. (El.)

Lilly (elejti vesszőjét.)

Tivadar (fölveszi s mély bókkal átnyujtja.) Boldog vessző!

Lilly (vesszőjével az asztalra üt.) Köszönöm.

Tivadar (tovább sétál.) Milyen tüz! milyen idegek! Ah!

Vendéglős (Lillyhez siet.) Parancsol?

Lilly. Én? Semmit... Talán ez az ur...?

Vendéglős (Tivadarhoz.) Kiván valamit uraságod?

Tivadar (szerelmes pillantást vet Lillyre.) Kivánok? Oh igen! epedve kivánok - egy szivet.

Vendéglős. Avval nem szolgálhatok. Hanem ha máj tetszik - nagyon finom borjúmáj... Hej! Bábi! Bábi! egy porczió borjúmájat!

Tivadar. Süsse meg a Bábiját és a borjúmáját! Egyik sem kell.

Vendéglős. Uraságod talán Barlangi ur társaságához tartozik?

Tivadar (büszkén.) Én a magam társaságához tartozom. (Tovább sétál.)

Vendéglős. Köszönöm én az ilyen vendégeket. (A konyha felé indul.)

Lilly (fölkel.) Pinczér!

Vendéglős. Kérem, én a vendéglős vagyok.

Lilly. Bánom is én! Pinczér, itt a felöltőm a széken; tegye el, mig visszajövök. (A rácsajtónál megáll s hosszú pillantást vet Tivadarra.) Nemsokára visszajövök. (Magában.) Előbb majd a másikkal végzek, s ha nem sikerül, akkor rajtad a sor, szép kis majmom! (Fenn.) Tegye el a felöltőmet; nemsokára visszajövök. (El.)

Vendéglős. Hej! hát a kávé ára? Igaz, hiszen itt hagyta a felöltőjét zálogban. (Fölveszi a székről, nézegeti.) Bár vissza se jönne! (El a konyhába.)

Tivadar (egyedül.) Még visszajövök - háromszor mondta - rám nézett - milyen szemek! Megvárjam vagy utána menjek? Milyen tüz! milyen idegek! Ah! erre a kalandra volt nekem szükségem; már is úgy pezseg a vérem, mint a hiteles seidlitz-por. Csak mernék belekötni! Milyen pikánt nőszemély! Most bizonyosan a lombos fasorban sétál, és a sűrű bokrok közt epedve gondol rám - szeméből láttam - úgy van - bátorság! utána megyek, eléje kerülök s az első fordulónál - a sűrű bokrok közt - térdre hullok előtte... (Az ajtó felé siet, megbotlik, elesik.) Léptek - visszajött - annál jobb!

MÁSODIK JELENET.

TIVADAR. OSZKÁR.

Tivadar (a földön.) Imádott angyal, ime láss lábaidnál!

Oszkár. Hát ez micsoda?

Tivadar (magában.) Ördögbe! idegen ember. Hogyan vágjam ki magamat? (Fenn.) Ugyan kérem, merre van az állatkert?

Oszkár. Az állatkert? (Lehajol.) Mit látok! Tivi bácsi!

Tivadar. Oszkár!

Oszkár. Mit csinál itt Tivi bácsi?

Tivadar (zavartan.) Az állatkertet keresem.

Oszkár. Keljen fel hát a földről.

Tivadar. Mintha az olyan könnyen menne. (Oszkár segitségével fölkel, térdét tapogatja.) Jaj!

Oszkár. Megharapta az oroszlán? Láttam, épen most ment ki innen. Csinos kis vadállat.

Tivadar. Hagyj már békét azzal az oroszlánnal! Majd adna nekem oroszlánt a feleségem.

Oszkár. Hát a szép Czili nagysámat nem hozta fel Pestre, Tivi bácsi?

Tivadar. Pszt! incognito vagyok itt... Meg ne mondd a feleségemnek... Hanem te mit keressz itt Oszkár öcsém? A mint tudom, édes apád, Beregi barátom, a malaczkai uradalomba adott praxisra.

Oszkár. Pszt! én is incognito vagyok itt... Meg ne mondja a papának.

Tivadar. Ahá! neked is titkod van? Most már nem félek, hogy elárulsz a feleségemnek. Titoktartásért titoktartás!

Oszkár. Áll! (Kezet fognak.) Tudja meg tehát kedves Tivi bácsi -

Tivadar. Ugyan ne bácsizz engem! Nem vagyok én olyan öreg.

Oszkár. Bocsánat...! Tudja meg tehát, hogy van egy angyal, a kit Mariskának hivnak -

Tivadar. Nem ritka név az angyalok között.

Oszkár. A szomszédos jószágon lakik - három nagynénje őrzi, mint a sárkány - három vén leány - ezeké a jószág - megláttam - halálosan bele szerettem -

Tivadar. A jószágba?

Oszkár. Mit nekem a világ valamennyi jószága, adják a nénik annak, a kinek akarják, csak Mariskám legyen az enyém... Máskép nem férhettem hozzá, beálltam titkárnak a nénikhez, s ügyes viseletemmel úgy megnyertem kegyöket, hogy most már el sem lehetnek nélkülem. Pedig nehéz munka volt; mind a három más-más természetü; az egyik idealista, a másik gyakorlati, a harmadik nagyvilági hölgy... De ezt hosszú volna elmondani; elég az hozzá, hogy a nénik kegyelembe fogadtak, s most, hogy az egész család Pestre jött látogatni, engem is magukkal hoztak.

Tivadar. Értem, kópé, értem. No hát bizalomért bizalom. Én is kaland után járok - de meg ne mondd a feleségemnek -

Oszkár. Ne féljen Tivi bácsi!

Tivadar. Mondtam már, hogy ne bácsizz! Mikor az ember kalandok után jár, akkor nem bácsi. Aztán alig multam el negyvennégy esztendős - nem vagyok én ilyen nagy kamasznak a bácsija.

Oszkár. Nagyon rámegy a nyelvem.

Tivadar. Inkább tegezzük egymást - ad hoc. Ez legalább megfiatalit. Szervusz Oszkár!

Oszkár (nevetve.) Szervusz Tivi! (Kezet fognak, megcsókolják egymást.)

Tivadar. Otthon majd visszaiszszuk, nehogy megsejtsen valamit a feleségem... Most pedig hallgass rám, úgyis szükségem lesz jó tanácsodra. Barátom, megszöktem a feleségemtől.

Oszkár. Nézze meg az ember!

Tivadar. No, no, csak rövid időre, mig kimulatom magamat... Budapest városa pályázatot hirdetett egy ujonnan nyitandó gyógyszertárra. Mondom Czilikémnek: Ez jó lenne nekünk. - Bizony jó - mondja Czilikém - én is nagyon szeretnék Pesten lakni. - Tudod mit? mondom én - fölmegyek Pestre és sorra járom a magistratust, talán megkapjuk. - Czilikémnek tetszett a terv, csakhogy ő is fel akart velem jönni. Alig tudtam lebeszélni, de végre sikerült; otthon maradt, egyedül eresztett el, esküvőnk óta először. Teringettét! felhasználom az alkalmat, kimulatom magamat. (Térdéhez kap.) Jaj!

Oszkár. Mi baj?

Tivadar. Még mindig fáj a térdem, nagyon megütöttem abban az átkozott kőben... A magistratust már sorra jártam; mindegyik megigérte a maga részéről, de hozzá tette, hogy nem tőle függ, hanem a kollegájától. Igy hát biztos a siker... Még van egy pár napom; hanyatt-homlok rohanok az élvezetekbe, a kalandokba... De meg ne mondd a feleségemnek.

Oszkár. Isten mentsen!

Tivadar. Már akadtam is egy pikánt szépségre... Barátom! milyen tüz, milyen idegek! Vesszővel csapkod és szivarozik... Milyen szemek! milyen mozdulatok! Valódi kaviár...

Oszkár. Kaviár?

Tivadar. Jó hasonlat, ugy-e? Étvágyam jött egy kis kaviárra. Tiz év óta vagyok már házas; feleségem jó, derék, kedves asszony - igaz, hogy az a papucs - de mindegy, szeretem, hű vagyok hozzá, az is maradok. De ez az élet kezd egy kissé egyhangu lenni! Tiz év óta nem teszek egyebet, mint pilulákat csinálok a patikában és - otthon ebédelek. Meguntam már azt az örökös házi konyhát. Kedvem jött egyszer valamire, a mi pikánt, csipős, izgató, mint - mint a kaviár... Nem tudok más hasonlatot találni, de remélem, megértettél.

Oszkár (nevetve.) Félig-meddig.

Tivadar. Láttam egyszer Kikindán egy szindarabot, valami Hamlet nevü királyfi játszik benne. Ismered?

Oszkár. Meglehetősen.

Tivadar. Ez a Hamlet emlegeti a kaviárt. Később megbolondult, de mikor a kaviárról beszélt, akkor nem volt bolond. Nagyon okosan beszélt. A mi a nagy tömegnek szokatlan, a mit a közönséges emberek nem értenek, az nekik kaviár. Látod, ilyen kaviárt akarok én most - valami olyan kalandot, a minő nem minden bokorban terem - a hol küzdelem, izgatottság, veszély előzi meg a boldogságot. A köznapi emberek ezt meg sem értik; csak mi vágyunk utána, a kiváló szellemek. Ilyen kalandba fogtam most - oh! milyen nőszemély...! Már beszéltem vele. Nemsokára találkozunk... Te Oszkár, hallod-e, te nagy kópé vagy - ugyan mondd csak, hogyan kell gyors és biztos sikerrel udvarolni?

Oszkár. Csak ugy, mint rendesen.

Tivadar. Rendesen! De mikor én soha életemben sem udvaroltam rendesen. Harmincznégy éves koromig egyebet sem tettem, mint egész nap pilulákat csináltam a patikában. Azután elvettem Czilikémet - tizenhat éves volt a lelkem, nem kellett udvarolnom. A mamája azt mondta: Menj nőül Tivadarhoz, diplomatikus ember, átadom neki a patikát is, boldogok lesztek. Czilike szó nélkül az enyém lett, a patika is - meg is becsültem mind a kettőt - azóta is mindig pilulákat csinálok és otthon ebédelek... Mindennap a rendes három-négy tál étel - teringettét! nekem is jó lesz egy kis kaviár... Adj hát egy kis leczkét a hóditó udvarlás mesterségéből. Mit csináljak? Rajongó legyek, olvadékony vagy merész?

Oszkár. Minél merészebb - tartásban, hangban, mozdulatokban.

Tivadar (kihivó merész tartást vesz.) Jó lesz igy?

Oszkár. Az arczon folytonos hetyke mosoly - próbáld meg - mosolyogj -

Tivadar (mosolyog.) Elég hetyke igy?

Oszkár. Egy kissé - hogy is mondjam - naiv. Rázd a lábadat.

Tivadar. Mind a kettőt?

Oszkár. Csak a jobbikat.

Tivadar. (jobb lábát rázva.) Milyen tudomány! (Térdéhez kap.) Jaj! épen ezt ütöttem meg. Egyelőre csak a bal lábamat fogom rázni... Aztán mit mondjak neki?

Oszkár. Kérj tőle merészen és minden habozás nélkül légyottot. - Igy ni... (Leül.) Tegyük fel, hogy én vagyok a hölgy - közelegj felém - merészen - jó - most szólits meg -

Tivadar (lábát rázza és bárgyún mosolyog.)

Oszkár. Mondj valami merészet.

Tivadar. Merészet? Várj csak...

(Mariska, kalappal, napernyővel, Róza, több esernyővel hóna alatt kivülről jönnek s az ajtóban meglepetve megállnak.)

Oszkár. Rajta!

Tivadar (mély hangon.) Asszonyom, mikor láthatjuk egymást?

HARMADIK JELENET.

OSZKÁR. TIVADAR. MARISKA. RÓZA.

Oszkár (fojtott nevetéssel, arczát eltakarja.) Jól van - tovább!

Tivadar (még mélyebb hangon, erősen rázva lábát.) Asszonyom! ön szép - és én - (térdéhez kap.) Jaj!

Mariska (sugva.) Oh istenem! mi ez?

Róza (halkan.) Bolond. Sok ilyent láttam a Lipótmezőn, talán onnan szökött meg.

Tivadar. Én merészen és minden habozás nélkül légyottot kérek öntől.

Mariska (előre rohan.) Oszkár ur! védje magát! (Oszkár felugrik, Tivadar ijedten megfordul, összeütközik Rózával, ez elejti az esernyőket és sikoltva a szegletbe rohan.)

Oszkár. Mariska kisasszony! az égre! mi történt?

Mariska. A nénik az állatkertben maradtak - önért küldtek - beszélni akarnak - menjünk, menjünk innen! (Félénken néz Tivadar felé, ki zavartan, levett kalappal áll az esernyők felett.) (Sugva Oszkárhoz.) Nem történt semmi baja? Nem bántotta?

Oszkár. Engem? Kicsoda?

Mariska (Reszketve Tivadar felé mutat.) Az őrült.

Oszkár (nevetve.) Nem, ne féljen kisasszony. Nem őrült ez - ellenkezőleg, igen szelid, kedves ur... Van szerencsém bemutatni - Poroszkay Tivadar, gyógyszerész - atyám jó barátja -

Tivadar (legnagyobb zavarban.) Jó éjszakát - azaz jó napot - részemről a szerencse -

Mariska (félénken.) Uram. - (Oszkárhoz.) A nénik nagyon várják, Oszkár ur!

Oszkár. Tüstént megyünk. Róza, szedje fel az esernyőket. (Sugva Tivadarhoz.) Ez az angyal, a kiről beszéltem. Hogy tetszik?

(Róza lábujjhegyen az esernyőkhöz lopózik s fölszedi a földről.)

Tivadar (zavarában azt gondolva, hogy Oszkárhoz beszél, Mariskához.) Pompás kis lány... (Ijedten.) Bocsánat! Szereti kegyed a kaviárt?

Mariska (hátrálva.) Nem tudom, uram. Még soha sem ettem.

Tivadar. Én sem.

Oszkár (sugva.) Az istenért! miket beszélsz?

Tivadar. Nem úgy értettem. (Rózához.) Ma szép idő van.

Róza (elejti az esernyőket, sikoltva a szegletbe menekül.) Jaj!

Mariska. Oszkár ur, kérem, menjünk a nénikhez.

Oszkár (félre.) Jobb is lesz, ha elmegyünk. (Karját nyujtva.) Kérem, kisasszony! Isten veled Tivi!

Tivadar (hajlongva.) Remélem, máskor is lesz szerencsém -

Mariska (félénken.) Isten önnel! Menjünk, menjünk!

(El Oszkárral. Tivadar levett kalappal az ajtóig kiséri s onnan hajlong utánok. Róza előre lopózik s fölszedi az esernyőket.)

Róza (magában.) Jaj! csak észre ne venne! (Lábujjhegyen az ajtó felé megy.)

Tivadar (megfordul.) Ugyan lelkem, mondja csak -

Róza (az esernyőket Tivadar felé nyujtogatja.) Ksz - ksz - jó lenni - nem harapni! (Kirohan az ajtón.)

Tivadar (egyedül.) Hát ezt mi lelte? Ksz - ksz, - nem harapni - talán csak nem nézett kutyának? Hóbortos ez a fehérnép... De hol találok most az én pikánt szépségemre? Legjobb lesz, ha megvárom itt... Akkor aztán merész tartás - merész beszéd... Ah! jön már... (Kitekint.) Teringettét! idegenek! (Leül a baloldalon.)