Richard C. Schwartz, PHD

Belső családrendszer

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Richard C. Schwartz / Introduction to Internal Family Systems

Sounds True Inc., 2023

www.soundstrue.com

Fordító

Horváthné Kun Melinda

Szerkesztő

Varga Virág

Olvasószerkesztő

Kótai Kata

Copyright © Center for Self Leadership PC, 2023

Hungarian translation © Horváthné Kun Melinda, 2023

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2023

Cover design © Édesvíz Kft., 2023

Schwartz Richard © Dana Quigley, 2017

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és gyártásvezető: Dudich Ákos

Tördelő: Janković Milán

A borítót készítette: eyelab.dk

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-443-3

MOBI ISBN 978-963-507-444-0

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

TARTALOM

ELSŐ FEJEZET

A Belső Családrendszer Modell

MÁSODIK FEJEZET

Az Én

Utazás az Én felé

Az Istenek titka

Ki jelenik meg, amikor visszalépsz?

Önvezetés

Az Én tulajdonságai

HARMADIK FEJEZET

A részek

Harc a belső ellenséggel

Az elme normál sokrétűsége

Teljes körű belső személyiségek rendszere

A jó részek kiszabadulnak a rossz szerepekből

Tehermentesített kliensek

A jóság lehetősége

NEGYEDIK FEJEZET

Száműzöttek, Vezetők és Tűzoltók

Száműzöttek

Vezetők

Tűzoltók

Nincs több tűzoltó, vezető és száműzött

ÖTÖDIK FEJEZET

IFS mint terápiás modell

Könyörületes szemtanú

A folyamat feldolgozása

„A” FÜGGELÉK

Az IFS Modell áttekintése

„B” FÜGGELÉK

IFS-szójegyzék

„C” FÜGGELÉK

Válogatott olvasmányok az IFS-ről

Jegyzetek

Irodalomjegyzék

A szerzőről

Az IFS-intézetről

Méltatások

A növekvő IFS-közösségnek ajánlom, akik tanítják, tanulják, megosztják és használják ezt a modellt, beleértve a trénereket, szülőket, munkatársakat és az alapítványt.

Első fejezet

A Belső Családrendszer Modell

Hallottad már, hogy valaki azt mondja: „Mielőtt beleszeretnék valakibe, magamat kell szeretnem”, vagy hogy: „Önbecsüléshiányban szenvedek”, esetleg „Nem akarom ezt tenni, de képtelen vagyok leállni”? Ki is az az Én, akit meg kell tanulnunk szeretni és tisztelni, és miért is olyan nehéz ez? Ki akarja, hogy olyasmit tegyünk, amit nem is akarunk? Örökké üldözni fog bennünket a fejünkben lévő kritikus hang, ami folyton csak gúnyolódik velünk? Van jobb módja annak, hogy a gyomrunkra telepedő értéktelenség érzésével megbirkózzunk? Hogyan csitíthatjuk le a belső hangot, ami nyugtalanságban és zaklatottságban tart?

A Belső Családrendszer (IFS) Modell rendelkezik az ezekhez hasonló kérdésekre adott válaszokkal, amelyek segítenek az embereknek, hogy másképp viszonyuljanak önmagukhoz, hogy szeressék magukat. Sajátos lépéseket kínál az impulzív vagy automatikus reakciók feletti nagyobb kontroll felé. Képes támogató hanggá változtatni a benned élő kritikus monológot, és segíthet levetkőzni az értéktelenség érzését is. Nemcsak abban képes segíteni, hogy az elmédben lévő zajt lecsillapítsd, hanem abban is, hogy megteremtsd a fény és a béke belső légkörét, és nagyobb önbizalmat, tisztaságot és kreativitást hoz a kapcsolataidba.

Az IFS Modell rávesz arra, hogy befelé figyelj. A „befelé figyelést” úgy értem, hogy a gondolataid, érzelmeid, a fantáziáid, elképzeléseid és az érzékeid felé fordítod a figyelmedet, a belső tapasztalásra. Sokunknak ez hatalmas lépés, mert a nyugati kultúra arra kondicionált bennünket, hogy a tekintetünket állandóan a külvilágra szegezzük, ott találva a veszélyt és az elégedettséget. A kifelé figyelésnek is van értelme, mert sok mindentől kell tartanunk és sok mindennel kell megküzdenünk a környezetünkben. De más oka is van annak, hogy sokunk miért nem lép a belső világába: félünk attól, amit odabent találunk. Tudjuk, vagy csak sejtjük, hogy mélyen bennünk olyan titkos emlékek és érzések élnek, amelyek legyűrhetnének minket, amelyektől borzalmasan éreznénk magunkat, akadályoznák tevékenységünket, impulzív viselkedésre késztetnének, megváltoztatnák az emberekhez való viszonyunkat, és sebezhetővé tennének bennünket az újabb fájdalmakkal szemben. Ez különösen igaz, ha egykor megaláztak, és értéktelennek érezted magad, vagy ha veszteségeket és traumákat szenvedtél el életed során. Ahhoz, hogy elkerüld, és újra felszínre kerüljön mindez, gondoskodj róla, hogy mindig tevékeny és szórakozott legyél, és soha ne adj esélyt a fájdalmas emlékeknek, hogy felbukkanjanak. Úgy alakítod az életed, hogy semmi ne történjen, ami kiváltja ezeket a rettegett emlékeket vagy érzelmeket. Arra törekszel, hogy elfogadhatóan nézz ki és viselkedj, keményen dolgozol, hogy bebizonyítsd, értékes vagy, kontrollálod, milyen távolságot tartasz a kapcsolataidban, mindenkivel törődsz, hogy kedveljenek és így tovább.

Michael értékes szakembernek ismeri magát, ezért képtelen elhinni, hogy amikor a főnöke besétál az irodába, akkor az agya minden alkalommal leblokkol. Ki nem állhatja, hogy a nő puszta jelenlététől olyan fiatalnak és alkalmatlannak érzi magát. Tudja, hogy ezek az érzések belülről fakadnak, és nem annak tudhatók be, amit a főnöke konkrétan tesz. Valójában ő a legjobb főnök, akivel Michael valaha dolgozott. Bátorítja magát, mielőtt a főnöke belép, légzési gyakorlatokat próbál, és kritizálja magát, amiért ilyen félős, de semmi sem használ.

Jonas nagy hangsúlyt fektet arra, hogy a gyermekei szeressék önmagukat, ezért utálja, ha néha „elfelejti” ezt a fiával szemben. Időnként a fia elkövet valami apróságot, mondjuk, széthagyja a ruháit vagy későn ér haza, és Jonas azon kapja magát, hogy rákiabál. Gyakran úgy érzi, hogy amikor ezek az erős reakciók előtörnek, már nem tudja visszafogni magát. Azután bűntudat gyötri, és utálja magát mindezért, mégis folyton megtörténik vele.

Mindazok ellenére, amiket elért, Kyle-t az az érzés gyötri, hogy értéktelen. Az emberek folyton dicsérik, és azt mondják, milyen remek ember, de ezt ő nem tudja elhinni. Mások előtt jó színben tünteti fel magát, de belül meg van róla győződve, hogy ha igazán ismernék, undorodnának tőle. Elméletben tudja ő, hogy kedvelik, és próbálja magát is meggyőzni erről, de az értéktelenség erőteljes érzése nem tágít.

Kim egy része úgy érzi, nem tudja kontrollálni az evését. Különböző diétákat próbált, táplálkozási szakértőkkel működött együtt, és új edzéstervbe is belefogott, de amikor az édesség iránti vágy eluralkodik rajta, tehetetlen. Gyűlöli a belső hangját, ami ráveszi, hogy a hűtőhöz menjen fél liter jégkrémért, de képtelen ellenállni a szirénéneknek.

Isabella arról panaszkodik, hogy csak olyan férfiakhoz vonzódik, akik nem tesznek jót neki. Rengeteg rendes srác érdeklődik iránta, de csak olyan karizmatikus férfiakkal érzi a kémiát, akik végül rosszul bánnak vele, és elhagyják. Úgy érzi, „szíve egy szívfájdalommal teli életre ítélte”.

Mi a közös ezekben az emberekben? Az összes a kliensem volt, és azért jöttek hozzám, mert nem tudtak irányítani egy érzelmet vagy impulzust. Nemcsak hogy állandóan harcoltak vele, de dühösek voltak saját magukra, amiért nem tudták irányítani. A kontrollálhatatlan impulzus elég szörnyű volt, de a vele kialakított kapcsolat (a frusztrációjuk ezzel és önmagukkal szemben, amiért ez így van) áthatotta az önképüket, és értéktelennek érezték magukat. Szerintem ez gyakran igaz. Azzal, ahogyan egy kellemetlen gondolathoz vagy érzelemhez viszonyulunk, nemhogy nem sikerül irányítanunk azt, de még a problémákat is súlyosbítjuk. Ahogy Thich Nhat Hanh buddhista szerzetes állítja: „Ha dühösek vagyunk a saját dühünkre, két dühünk is lesz egyszerre.”

Hogy jobban szemléltessük ezt a gondolatot, használjuk az emberi kapcsolatok analógiáját. Gondolj a haragodra egy olyan gyermekként, akire vigyázol. Tegyük fel, hogy képtelen voltál irányítani ezt a gyermeket, mondjuk, minden este hisztizett. Ez elég rosszul hangzik, de tegyük fel, hogy mivel ezek a hisztik nagyon zavartak, folyamatosan kritizáltad ezt a gyereket, és megpróbáltad bezárni egy szobába, mert attól féltél, hogy nyilvánosan zavarba hozna. Hétvégente otthon maradtál, hogy biztos legyél abban, hogy a gyerek nem szökik el, és a viselkedése miatt borzalmas gondviselőnek érezted magad. Tegyük fel azt is, hogy minden reakciód csak rosszabbá tette a hisztit, mert a gyerek azt érezte, hogy meg akarsz szabadulni tőle. A gyermekhez való viszonyod miatt a probléma felemészti az életedet. Ugyanez igaz a szélsőséges érzelmeinkre és az irracionális hiedelmeinkre is. Elég bonyolultak, de az a mód, ahogyan kezelni próbáljuk, gyakran felnagyítja őket, és megkeseríti az életünket.

Furcsának tűnhet, hogy kapcsolatban állunk egy gondolatunkkal vagy egy érzésünkkel, de elkerülhetetlen. A gondolatok és érzések velünk élnek, és valamilyen úton-módon összekapcsolódunk velük. Csakúgy, mint a családodban vagy munkahelyi környezetedben lévő nehéz emberek esetében, az, ahogyan hatnak rád, és ahogyan kapcsolatba lépsz velük, sokat fog változtatni a dolgon. Gondold át, hogyan érzel a különböző gondolataid és érzelmeid iránt. Talán még kedveled is a belső hangodat, amely minden tennivalóra emlékeztet, és megtervezi, hogyan csináld azokat. Meghallgatod, és motivációként használod. Úgy kezeled, mintha egy értékes segítőd lenne. Mit szólnál ahhoz, amikor elkezdesz lazítani, ugyanez a hang élesen kritikussá válna: lustának nevezne, és azt mondaná, ha nem térsz vissza a munkához, akkor nem vagy értékes ember? Hogy tetszene ez? Mit felelnél neki? Ha olyan vagy, mint a legtöbb ember, akkor úgy vitatkoznál vele belül, mintha egy elnyomó vezető lenne. „Szállj le rólam! Még egy percre sem hagysz pihenni? Lazíts már!” Vagy megpróbálnád tv-nézéssel vagy néhány itallal elfojtani. Az a részed, amelyik azt akarja, hogy elérd a célodat, csodálatos szolga, de borzalmas főnök, ezért egy szeret–nem szeret kapcsolatba kerülsz vele.

Folyamatos, összetett kapcsolataink vannak számos különböző belső hanggal, gondolatmintával és érzelmekkel, amelyek hasonlók más emberekkel való viszonyainkhoz. Amit „gondolkodásnak” hívunk, az gyakran a különböző részeinkkel folytatott belső párbeszédünk. Vegyünk egy másik példát! Gondolj most egy olyan szerettedre, aki meghalt. Mit érzel a gyász iránt, amit ez a személy vált ki? Félsz attól, hogy elhatalmasodik rajtad, és gyűlölöd, amiért lehangol. Megpróbálod elzárni valahová a lelkedben, és elkerülsz mindent, ami a halott szerettedre emlékeztet. Türelmetlen leszel vele: „Miért érzek még mindig így, ennyi idő után? Azt hittem, már túl vagyok az egészen.” Megpróbálod ezt egy intrapszichés száműzötté változtatni. És ezután, akár egy száműzött, folyton felbukkan, rád ront, amikor nem figyelsz, és belső puccsokat hajt végre.

Mi a helyzet azzal a részeddel, ami rendkívül védekezővé válik, amikor egy intim partnereddel vagy közeli barátoddal vitatkozol? A vita közepén hirtelen eggyé válsz ezzel a részeddel, az ő szemén keresztül látod a társadat vagy a barátodat. Felveszed a torz, fekete-fehér, szemrehányás-bűntudat perspektíváját, nem vagy hajlandó egy centit sem engedni, és utálatos dolgokat mondasz. Később rájössz, hogy túllőttél a célon, és azon tűnődsz: ki volt az, aki átvette a hatalmat, és ennyire utálatosan viselkedett? Nem én voltam! Mit érzel a belső védelmeződ iránt? Ha olyan vagy, mint a legtöbben, nem szereted bizonyos aspektusait, de annyira sebezhetőnek érzed magad a vita során, hogy a védelem érdekében mégis bízol benne. Hagyod, hogy eluralkodjon rajtad, mert azt hiszed, nélküle a társad megalázna téged. A haragod olyan lesz, mint egy erős testőr, akit szeretsz magad körül tudni, de azért nem hívnád el vacsorára.

Az összes ember, akit ebben a fejezetben bemutattam, azért keresett fel, mert önmagával vívott harcot. Diszfunkcionális belső kapcsolatokba gabalyodtak, és nem meglepő módon a külső kapcsolataik megegyeztek a belsőkkel. Azzal, hogy megváltoztatták azt a módot, ahogyan a gondolataikra és érzelmeikre tekintettek, és ahogyan kapcsolatba léptek velük, azt tapasztalták, hogy nemcsak drámaian javult a terápiára hozott problémájuk, hanem általában kevesebb belső zűrzavart éreztek, jobban szerették magukat, és jobban kijöttek az életükben lévő emberekkel is.

Milyen irányú volt ez a változás? A gyűlöletből, félelemből, vitatkozásból indult, abból, hogy megpróbálták mellőzni, elzárni, megszabadulni tőlük, vagy hogy engedjék ezeknek az érzéseknek és hiedelmeknek, hogy eluralkodjanak bennük, és eljutottak odáig, hogy kíváncsiak legyenek rájuk, és meghallgassák őket. A kezdeti kíváncsiság gyakran az érzelmeik és gondolataik iránti együttérzéshez vezette őket, és megpróbált segíteni nekik.

A saját életemből is hozok egy példát. Mielőtt megismertem volna az önmagamhoz való kapcsolódás új módszerét, mindig, amikor közönség előtt kellett előadást tartanom, borzalmasan ideges voltam amiatt, hogy tetszeni fog-e az embereknek. Gyerekként megaláztak az iskolában, így egy részem a múltban ragadt, ezért minden alkalommal bizonyos voltam abban, hogy újra megaláznak. Ironikus dolog az ilyen érzelmekkel kapcsolatban az, hogy gyakran azt a helyzetet teremtik meg, amitől félnek. Amikor a szorongás eluralkodott rajtam, nem tudtam jól felkészülni, és bizonytalannak, összefüggéstelennek tűntem, így pont azt a visszajelzést kaptam, amitől a szorongásom tartott. Mivel ez ilyen negatív hatással volt a teljesítményemre, jó okom volt arra, hogy a szorongást az ellenségemnek tekintsem. Valahányszor elfogott ez az érzés, próbáltam nyugtatgatni magam: Ne aggódj! Tudod, miről beszélsz, és senki sem akarja, hogy elszúrd! De még ha rosszul sül is el a dolog, az sem a karriered vége! Ez a fajta racionális önbiztatás csak rövid ideig működött. Azután az aggodalom visszakúszott, így frusztrált lettem, és fokoztam az önkritikát. Mitől tartasz ennyire? Miért nem tudsz olyan lenni, mint azok, akik ezt aggodalom nélkül végigcsinálják? Egészen az előadásig folytattam ezeket a belső konfliktusokat. Általában jól sikerült az előadásom, de a következő hetet azzal töltöttem, hogy kielemeztem minden butaságot, amit mondtam, vagy éppen értelmes dolgot, amit kifelejtettem. Az egész dolog egy szörnyű ítélkezéssé vált, amitől rettegtem.

Mára megtanultam, hogyan viszonyuljak a szorongásomhoz, ami az ilyen eseteket inkább érdekes kihívásokká alakítja, mint rettegett ítélkezésekké. Ahelyett, hogy az aggodalmammal szembemennék, vagy figyelmen kívül hagynám, megpróbálok kíváncsi állapotba kerülni, befelé összpontosítani, és feltenni neki néhány kérdést. Amint az érzésre összpontosítok, azt veszem észre, hogy olyan, mintha a gyomromban lévő csomóból eredne, szóval erre koncentrálok, amíg bizalmasan kérdezősködöm: Mitől tartasz ennyire?, majd nyugodtan várom a választ. Másodperceken belül meghallok egy gyenge hangot (ami nem igazán egy hang, inkább egy gondolatmenet),  spontán bukkan elő az elmém homályos mélyéről, és azt mondja: Tudom, hogy elbukom, és ismét megszégyenülök. Ezt követően a múltam emlékei is elérnek, olyan jelenetek, amelyek régen az iskolában történtek. Hirtelen együttérzéssel és szeretettel tölt el az a félénk, fiatal gyermek, akit olyan súlyosan és nyilvánosan megszégyenítettek, mert felkészületlen volt. Lelki szemeim előtt átölelem a fiút, és emlékeztetem, hogy ott vagyok, és hogy nem neki kell megtartania az előadást. Elmondom neki, hogy bármi történjen is, én szeretem. Erre ő rögtön megnyugszik, és érzem, hogy a gyomromban lévő csomó feloldódik. Ez az egész interakció kevesebb mint egy percig tart, és máris készen állok, de ez azért lehetséges, mert néhány évvel ezelőtt több órát töltöttem azzal, hogy igazán megismerjem ezt a szorongó részemet, és megváltoztassam a vele való kapcsolatomat. Most csak egy gyors emlékeztetőre van szüksége ennek a résznek, hogy biztonságban érezzem magam.

Talán furcsának tűnik kérdéseket feltenni egy érzelemnek, de érezted már magad dühösnek vagy szomorúnak úgy, hogy nem is tudtad, miért? Aztán egy-két nappal később a válasz csak úgy felbukkan benned? Az IFS (Belső Családrendszer) módot ad arra, hogy felgyorsítsd a folyamatot, amely nemcsak azt segít megtudnod, hogy mitől zaklatottak az érzelmeid, hanem azt is, hogyan segíthetsz nekik megnyugodni, és arra is rájöjj, mire van szükségük tőled.

Ez az önmegnyugtatás egyik formája, ami a legtöbb ember számára könnyű, ha egyszer megértik a lényegét. A nehézség az, hogy kíváncsiságot vagy együttérzést érezzünk azok iránt az érzelmek és hiedelmek iránt, amelyeket utálni szoktunk és meg akarunk szabadulni tőlük.

Első pillanatra ez abszurdnak tűnhet. Miért is akarnál ráfókuszálni, és megpróbálni együttérezni a kritikus belső hangoddal, amitől olyan aprónak érzed magad? Vagy a bénító félelemmel, ami a kellemetlen helyzetekben leblokkolja az agyadat? A dühvel, ami hirtelen el tudja ragadni az elmédet, és másokat is megbánthat? Vagy az érzékeny részeddel, amely könnyen megbántódik, és ettől értéktelennek érzed magad? A józan ész azt súgja, ne menj oda, hanem próbáld meg kizárni ezeket a gondolatokat és érzelmeket a tudatodból, így elkerülheted a rossz érzéseket, és jól funkcionálhatsz. Ez az, amit sokunknak tanítottak a bonyolult érzelmekkel és hiedelmekkel kapcsolatban. De ha ez a szemlélet működne, most nem olvasnád ezt a könyvet.

Ez a vélekedés azon a tévhiten alapul, hogy a szélsőséges érzelmeink és hiedelmeink azok, amiknek látszanak. Ha a harag, a félelem, az önutálat és az értéktelenség érzése csupán zavart érzelmi állapotok vagy tanult irracionális hiedelmek, akkor van értelme megpróbálni „akaraterővel” kizárni őket, vitába szállni velük, vagy éppen pozitív gondolatokkal ellensúlyozni őket. Mivel belső ellenségnek tűnnek, van értelme egy tekintélyelvű, korlátozó vagy elutasító kapcsolatot kialakítani velük. Ennek a megközelítésnek egy sajnálatos mellékterméke azonban, hogy hasonló kapcsolatokat fogsz kialakítani a körülötted lévő emberekkel, akik a benned lévő ellenségek tulajdonságait testesítik meg. Kritikus vagy éppen türelmetlen leszel azokkal szemben, akik félénknek, önmarcangolónak, szégyenlősnek vagy agresszívnek tűnnek.

Remélem, ezekben a fejezetekben segítek neked megérteni, hogy az érzelmeid és a gondolataid sokkal többek annál, mint amilyennek tűnnek. Ezeket a belső személyiségedből eredő érzelmeket és gondolatokat a részeidnek hívom. Arra célzok, hogy ami például a lobbanékony vérmérsékletednek tűnik, az több, mint egy nagy adag harag. Ha erre figyelnél, és kérdéseket tennél fel neki, talán megtudnád, hogy ez egy védelmező részed, amely a többi sebezhető részt védi, és konfliktusban van azokkal az egységeiddel, melyek mindenkinek a kedvére akarnak tenni. Lehet, hogy elárulja, hogy addig kell dühösnek maradnia, amíg ennyire sebezhető és önfeláldozó vagy. Azt is megtapasztalhatod, hogy ennek a részednek más érzései is vannak, olyanok, mint a félelem, a szomorúság, de úgy érzi, mintha maradnia kellene ebben a dühös szerepben azért, hogy téged megvédjen. Ha kérnéd, megmutatná neked életed azon pillanatait, amikor a védelmező szerepébe kényszerült. Lehet, hogy még egy képet vagy ábrát is mutatna magáról, például egy sárkányt, egy vulkánt, vagy egy makacs kiskamaszt. A legfontosabb viszont, hogy el tudja mondani, hogyan segíthetsz elengedni mindezt, hogy többé ne ragadj ebben a dühös szerepben. A segítségeddel drámaian értékes tulajdonsággá válhat, hogy többé már ne gyötörjön a rosszkedv, hanem helyette például képes legyél megfelelően érvényesíteni önmagadat.

Az utóbbi bekezdés talán aktiválta azt a részedet, ami azt mondja: „Ez elég furcsán hangik. Azt mondja, bennem van az összes ilyen emberke, aki visszabeszélhet nekem.” Nem hibáztatlak, amiért szkeptikus vagy. Én is az voltam, amikor kezdetben a klienseim a részeikről kezdtek beszélni nekem. Ám ez egyike azoknak a dolgoknak, amiket nehéz addig elfogadni, amíg meg nem tapasztalod. Amíg nem figyelsz befelé, nem kezdesz el szándékosan beszélgetni az érzelmeiddel, a gondolataiddal, és nem lepődsz meg a kapott válaszokon, addig ezt nagyon nehéz lesz elhinned. Nem arra kérlek, hogy ezt elfogadd tőlem, egyszerűen arra ösztönözlek, hogy tartsd nyitva az elmédet erre az eshetőségre, és ismerd meg saját magad. Fedezd fel, hogy lehetséges-e mindaz, amit mondok: segíthetsz belső ellenségeidnek abban, hogy a szövetségeseiddé váljanak. Talán ez az, amit Jézus így értett, amikor azt mondta: „Szeressétek ellenségeiteket!” (Máté 5:44)

Ez a nyugtalanító gondolataink és érzelmeink megértése. Olyan belső személyiségeink megnyilvánulásai, amelyeket életünk eseményei szélsőséges szerepekbe kényszerítettek, és ami arra késztet minket, hogy másképp viszonyuljunk hozzájuk. Könnyű együttérezni egy olyan belső kamasszal, aki a múltban hősiesen próbált megvédeni téged, és aki a dühös szerepébe ragadva végezte, vagy azzal a kisfiúval, aki attól retteg, hogy újra megalázzák. Ezzel a megértéssel elkezdjük visszafordítani azokat a diszfunkcionális belső kapcsolatokat, amelyeket a különböző részeinkkel alakítottunk ki, és amelyeket a részeink egymással is kialakítottak. Amint a komponenseink azt érzik, hogy elfogadják, és kevésbé fenyegetik vagy támadják őket, természetüknél fogva átalakulnak az értékes állapotukba. Bónuszként elfogadóbbaknak és kevésbé reagensnek találjuk magunkat olyanokkal szemben, akik valaha idegesítettek minket. Együttérzéssel viszonyulhatunk hozzájuk, mert képesek vagyunk erre azokkal a részeinkkel, amelyek hasonlítanak rájuk. Időnként azt tapasztaljuk, hogy ezek az emberek is átalakulnak, vagy legalábbis a róluk alkotott képünk és a velük való kapcsolatunk alakul át.

Gondolj csak bele, hogyan változna meg a munkakörnyezeted, ha a szervezeted vezetői másként viszonyulnának önmagukhoz. Ha utálják azokat a részeiket, amelyek le akarják lassítani őket és élvezni akarják az életet, akkor türelmetlenek lesznek azokkal a dolgozókkal, akik nem hajtanak annyira, mint ők. Ha meg akarnak szabadulni a saját bizonytalanságuktól és aggodalmuktól, akkor olyan légkört teremtenek, amiben az emberek félteni fogják az állásaikat, ha sebezhetőnek mutatkoznak. Ha saját magukat támadják a hibák miatt, mindenki tökéletesnek tetteti majd magát. Ha a saját belső kritikájuktól félnek, mások ítéletétől is félni fognak, és hagyják, hogy az emberek kizsákmányolóvá váljanak. Viszont, ha ezekhez a részeikhez gondoskodó módon tudnak kapcsolódni, akkor ez az együttérzés és elfogadás átjárja a vállalatot, ami sokkal könnyebbé teszi az összes alkalmazott számára, hogy együttérzőn viszonyuljanak saját részeikhez és egymáshoz. Ugyanez a folyamat vonatkozik a belső családodra is.

Az önmagadhoz kapcsolódásnak ezt az új módját nem lehet erőltetni. Nem úgy működik, hogy megparancsolod magadnak, hogy kíváncsi legyél ezekre a részeidre, vagy együttérzést színlelj irántuk. Őszintének kell lennie. Szóval, hogyan jutsz el eddig a pontig? Ez felveti a kérdést, hogy ki is az a „te”, aki a részeidhez kapcsolódik. Ki is vagy te valójában?

A legcsodálatosabb felfedezés, hogy miközben ezt teszed, szabadon engeded vagy felszabadítod azt, amit az Énnek, vagy az Igazi Énnek nevezek. Azt tapasztalom, hogy amikor az emberek a szélsőséges érzelmeikre és gondolataikra összpontosítanak, és a folyamat során elkülönülnek, akkor spontán olyan tulajdonságokat mutatnak meg, amelyek mind belsőleg, mind külsőleg szükségesek a jó vezetéshez. Úgy tűnik, belül mindannyian olyan tulajdonságokkal rendelkezünk, mint a kíváncsiság, a könyörület, a kiegyensúlyozottság, a karakánság, a kurázsi, a kitisztulás, a kreativitás és a kapcsolódás. Az Én az a lélek, amiről a spirituális tradíciók beszélnek, de amit a legtöbb pszichoterápia nem ismer el. Az Énedet elrejti az összes félelem, harag és szégyen, minden szélsőséges érzelem és hiedelem, amit az életed során beléd tápláltak, így talán nem is tudod, hogy ott van.

Ha olyan vagy, mint a többség, akkor csupán futó pillantásokat vetettél az Énedre. Talán az állandó belső párbeszéded a részeiddel és a részeid között hirtelen akkor maradt abba, amikor „elmerültél” egy kreatív vagy sportos tevékenységben, a naplemente szépségében vagy a játszadozó gyermekek ártatlanságában, vagy éppen egy olyan veszélyes tevékenységben, mint a sziklamászás, ami abszolút jelenközpontú tudatosságot igényel. Lehet, hogy úgy emlékszel ezekre az élményekre, mint a teljes öröm és a mélységes béke rövid pillanataira. Meglehet, hogy volt egy röpke élményed egy kapcsolatról valami önmagadnál is nagyobb dologgal, és a jólét érzéséről, ami ezt a tudatosságot kíséri. Talán ezeket az epizódokat rendellenességként utasítottad el az egyébként háborgó és zajos tudatfolyamodban, és azt feltételezhetted, hogy te magad vagy a zaj, nem pedig az alatta rejlő béke. De mi van akkor, ha ez a békés, örömteli, jól felépített állapot az, ami igazából te vagy? Ez hogyan változtatná meg az önképedet?

Mi lenne akkor, ha a rövid, békés és örömteli pillanatokon túl lehetséges volna, hogy hosszú ideig ebben az állapotban maradj, miközben a mindennapi tevékenységeidet végzed, vagy amikor konfliktusba keveredsz valakivel? Végül pedig, mi lenne, ha ebben az Én-állapotban nemcsak jól éreznéd magad, hanem spontán megnyilvánulnának olyan tulajdonságaid is, mint az őszinte kíváncsiság, a nyíltszívű könyörület, az érzékelés kitisztulása és az intuitív bölcsesség arról, hogyan kapcsolódj harmonikusan a részeidhez és az életedben lévő emberekhez? Ha ez mind igaz lenne, az életed teljesen más lenne. Jó hírem van számodra: ez mind így igaz.

Ez a könyv egy pszichoterápiás megközelítésen alapul, amit Belső Családrendszer (IFS) Modellnek neveznek. Azért kapta ezt a nevet, mert olyan, mintha mindannyiunkban egy részekből álló család élne. Egy IFS-terapeuta először is segít a kliensének összpontosítani, és megismerni azokat a részeket, melyek védelmezik. Azután a kliens megkéri ezeket a részeket, hogy lazuljanak el, különítsék el az érzéseiket és a hiedelmeiket tőle azért, hogy nagyobb teret nyissanak belül. Amint ez megtörténik, a kliens spontán beszámol arról, hogy kiegyensúlyozottnak és könyörületesnek (melyek az Én tulajdonságai) érzi magát a részeivel szemben. Nem szükséges megkérnem a klienst, hogy így érezzen, ezek a tulajdonságok természetes módon bukkannak fel, mintha felszabadulnának, amikor a részek ellazulnak és különválnak egymástól.

Hassan például eléggé tart a belső kritikusától. Amióta az eszét tudja, nyomasztja annak állandó ítélkezése. Ha összpontosít, a fejében rátalál, és elmondja neki, mennyire gyűlöli. Megkérem, hogy inkább arra a részre fókuszáljon, ami utálja ezt a kritikust, és kérje meg, hogy válassza el magát tőle. Ez a dühös rész beleegyezik ebbe. Megkérdezem Hassant, hogy most hogyan érez a kritikussal kapcsolatban. Egy nyugodtabb, karakánabb hangon azt válaszolja: „Kíváncsi vagyok, miért érzi szükségét, hogy ezt tegye velem.” Azt is hozzáteszi, hogy az erről alkotott elképzelése is megváltozott. Először olyan volt, mint egy óriás, fenyegető alak az apjáról, de mostanra meglehetősen összement, és egy kissé fiatalabbnak tűnik. Többé már nem félemlítette meg a kritikusa, és Hassan elkezdi meghallgatni. Elmeséli neki, hogy milyen keményen dolgozik azon, hogy tökéletesen teljesítsen azért, hogy senki se kritizálja Hassant. Úgy gondolja, hogy ha ettől Hassan szörnyen érzi magát, akkor fel lesz készülve a mások negatív ítélkezésére is. Ahogy figyeli, Hassan egyre nagyobb hálát érez a védelmére tett kísérleteiért, és empátiát, hogy mennyi visszautasítástól való félelmet hordoz magában. Amikor Hassan elmondja a résznek, hogyan is érez iránta, az egykori hidegvérű kínzó megtörik és elsírja magát, miközben Hassan tartja. Ahogy Rainer Maria Rilke költő írta: „Lehet, hogy életünk összes sárkánya voltaképpen ilyen hercegnő, aki csak arra vár, hogy egyszer szépnek és bátornak ítélhessen bennünket. Lehet, hogy a világon minden borzalom – a legmélyebb értelemben – csupán olyan veszélyhelyzet, amelyben éppen a mi segítségünkre várnak.”[1]

Miután megszabadult a félelmétől, Hassan tudta, mit kell tennie, hogy segítsen a kritikusának. Nagyon kevés segítséget igényelt tőlem, miután a haragja elkülönült. Hassan átvette az irányítást, és úgy tűnt, tudja, hogyan kell segítenie. Ez egy általános jelenség az IFS-terápiában. Ahogyan a testünk is tudja, hogyan gyógyítson meg egy fizikai sérülést, úgy tűnik, mindannyian rendelkezünk egy veleszületett bölcsességgel az érzelmi gyógyulásunkhoz is. A nehézség a bölcsesség hozzáférésében rejlik. Az IFS világos, gyakorlatias módot nyújt ehhez, és segít, hogy általában több Ént vigyél az életedbe. Egy új, felemelő önképet kínál. Egy világos és hatékony módszert a problémás érzelmeid és gondolataid megértésére és kezelésére, valamint egy metódust, hogy több önvezetést vigyél mindennapjaidba, hogy a másokkal való kapcsolódásból kiindulva több időt tölthess a mélységes béke és az öröm állapotában. Az első lépés e célok felé az, hogy segítek neked tudatossá válni, mert sokkal több rejlik benned, mint amire megtanítottak.

Jegyzetek

Első fejezet:
A Belső Családrendszer Modell

[1] Rainer Maria Rilke: Levelek egy ifjú költőhöz (Budapest: L’Harmattan Kiadó, ford.: Báthori Csaba, 2014.)

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 BUDAPEST • MÚZEUM KRT. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen