A honvédelem alapjai

Szerkesztette

Jobbágy Zoltán

Budapest, 2023

A megjelenést támogatta a TPK2020-NKA-09 számú projekt, Nemzeti Kutatási Fejlesztési és Innovációs Alap, Tématerületi Kiválósági Program 2020.

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Deli Gergely rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Kamarás-Vida Krisztina

Olvasószerkesztő: Resofszki Ágnes

Korrektor: Tomka Eszter

Tördelőszerkesztő: Stubnya Tibor

ISBN 978-615-6598-53-0 (elektronikus PDF)

ISBN 978-615-6598-54-7 (ePUB)

© A szerkesztő, 2023

© A szerzők, 2023

© A kiadó, 2023

Minden jog védve.

Szerzők

Farkas Ádám

Fazekas Ferenc

Forgács Balázs

Gávay György Viktor

Kaló József

Krajnc Zoltán

Harangi-Tóth Zoltán

Németh Balázs

Négyesi Lajos

Petruska Ferenc

Resperger István

Till Szabolcs Péter

Lektorálta:

Komjáthy Lajos

Tartalom

Előszó

I. fejezet – Forgács Balázs: A katonai erő szerepe a nemzeti biztonsági és a nemzeti katonai stratégiák alapján

A katonai biztonság értelmezése

A világ, amelyben élünk

A katonai erőről: a Magyar Honvédség

Magyarország Nemzeti Biztonsági Stratégiája a katonai erőről

Magyarország Nemzeti Katonai Stratégiája a katonai erőről

Irodalomjegyzék

Jogi források

II. fejezet – Forgács Balázs: Katonai alapfogalmak

Rendfokozatok, fegyvernemi színek

A katonai erő fogalma és tartalma

A fegyveres erő belső struktúrája

A katonai műveletek jellemzői

Magasabbegységek, egységek, alegységek

Irodalomjegyzék

Jogi források

III. fejezet – Forgács Balázs: A háború tipológiája és a hadikultúrák

A háború fogalma

Háborús elméletek az ókortól a 19. századig

Elméletek a hidegháborúról

Elméletek napjaink fegyveres konfliktusairól

A hadikultúrák jellemzői

Irodalomjegyzék

Jogi forrás

IV. fejezet – Németh Balázs: A Nagy Háború (1914–1918)

A dualizmus időszakának védelempolitikája

A Monarchia hadserege, hadászati terve

Magyarország és a háború kitörése

Az 1914-es háborús év

Az 1915-ös háborús év

Az 1916-os háborús év

Az 1917-es háborús év

Az 1918-as háborús év

A háborút lezáró fegyverszünetek, békék

Irodalomjegyzék

Ajánlott irodalom

V. fejezet – Négyesi Lajos: A második világháború (1941–1945)

A trianoni békeszerződés következményei

Az általános hadkötelezettség bevezetése

A Szovjetunió elleni háború

Kiugrási kísérletek

A teljes összeomlás

Irodalomjegyzék

Jogi forrás

VI. fejezet – Harangi-Tóth Zoltán: A hidegháború hadtörténete

A hidegháború kialakulása

Az Észak-atlanti Szerződés Szervezete

A Varsói Szerződés Szervezete

Helyi háborúk a hidegháború alatt

Magyarország a hidegháborúban

Irodalomjegyzék

Ajánlott irodalom

VII. fejezet – Krajnc Zoltán: A légierő és a légi hadviselés alapjai

A légierő hadműveletei

A légierő képességei

A Magyar Honvédség légi hadviselési képességei

A szövetséges légi műveletek rendszere

Irodalomjegyzék

VIII. fejezet – Fazekas Ferenc: Háború és a korszerű szárazföldi haderő

A szárazföldi haderőnem

A harckocsizó fegyvernem

A lövész fegyvernem

A tüzér fegyvernem

A szakcsapatok

A modern kor kihívásai

Irodalomjegyzék

Jogi források

IX. fejezet – Resperger István: Nemzetbiztonsági ismeretek

Alapfogalmak

A nemzetbiztonsági szolgálatok

A nemzetbiztonsági szolgálatok által alkalmazott módszerek

Az elhárítás fogalma

A nemzetbiztonsági védelem, nemzetbiztonsági ellenőrzés

A konfliktusok, válságok és fegyveres konfliktusok

A világ biztonsági fenyegetései

A jelenkori hadviselési módok összehasonlítása

A fegyveres konfliktusok, háborúk hatásai

Irodalomjegyzék

Jogi források

X. fejezet – Farkas Ádám: A védelmi alkotmány és a védelmi alkotmányjog

A védelmi alkotmány rendszerszintű összefüggései

A védelmi alkotmány és alkotmányjog hazai kialakulása

A védelmi alkotmány és alkotmányjog várható változásai

Irodalomjegyzék

XI. fejezet – Till Szabolcs Péter: A védelmi igazgatás alapjai

A védelmi igazgatás fogalomrendszere

A különleges jogrend esetei

A biztonsági kihívások és hatásuk a szabályozás rendszerére

A védelmi igazgatási intézményrendszer elemei (Hardver)

A védelmi bizottsági intézményrendszer

Az erőforrások

A védelmi tervek rendszere (Szoftver)

A védelmi igazgatási reform megítélése

Irodalomjegyzék

Jogi források

XII. fejezet – Petruska Ferenc: Honvédelmi jog és igazgatás

A honvédelmi jog fogalma

A Magyar Honvédség alaprendeltetése

A katonák jogállása

Honvédelmi igazgatás

Összefoglalás

Irodalomjegyzék

Jogi források

XIII. fejezet – Gávay György Viktor: A Magyar Honvédség főbb haditechnikai eszközei és fegyverei

A hadfelszerelés és haditechnikai eszközök

A hadfelszerelés alkalmasságának vizsgálata és felvétele

A haditechnikai eszközök fogalma és felosztása

Fegyverzettechnikai eszközök és szakanyagok

Páncélos- és gépjárműtechnikai eszközök és szakanyagok

A műszaki-technikai szakanyagok

A vegyivédelmi-technikai szakanyagok

A híradótechnikai szakanyagok

A repülőtechnikai eszközök

Irodalomjegyzék

Jogi források

XIV. fejezet – Kaló József: A modern fegyveres konfliktusok vallási elemei

Vallásháborúk korszakolása a történelemben

Napjaink fegyveres konfliktusainak vallási aspektusai

Afganisztán – az iszlám radikalizmus megjelenése

Iszlám Állam – az iszlám radikalizmus kiteljesedése

Arab–izraeli konfliktus

Ajánlott irodalom

Előszó

Minden szervezet, így az állam is igényt tart arra, hogy a tudományos kutatások eredményeire és az abból fakadó oktatásra támaszkodva folyamatosan segítse a közszolgálat egészét, valamint a különböző köszszolgálati hivatásrendeket az előttük álló komplex problémák megoldásában és a változó környezeti kihívásokhoz való sikeres alkalmazkodásban a megfelelő válaszok megtalálása érdekében. A Nemzeti Közszolgálati Egyetem (NKE) létesítésének legfontosabb célja az volt, hogy a magyar felsőoktatás új intézményeként hatékonyabban szolgálja a közszolgálati hivatásrendek személyi állományának utánpótlását és minőségi fejlesztését, utat nyitva egy integráltabb képzési szerkezetnek az alapképzések, a mesterképzések, a szakirányú továbbképzések és átképzések, valamint a doktori képzések terén. A közszolgálati hivatásrendeket lefedő képzési területek közötti integráció fontos az állam működésének tágabb összefüggéseit is értő tisztviselők, katona- és rendőrtisztek nevelésében, de elengedhetetlen a közszolgálati életpályák közötti átjárhatóság megteremtésében is.

Az Egyetem a 2013/2014. tanévben vezette be az integrációt elősegítő különböző tantárgyak oktatását az Egyetemi Közös Modul (EKM) keretében. Az oktatott tantárgyak célja az volt, hogy a társkarok alapszakos hallgatói számára az állam és a közszolgálat teljes spektrumából adjanak alapismereteket. A közszolgálati alapismeretek közös tanulása segítse elő a más közszolgálati hivatásrendek feladatainak és működésének megértését, támogassa a közszolgálati életpályák egymáshoz közeledését, biztosítsa az NKE társkarai közötti átoktatást és áthallgatást, valamint valósítsa meg a társkarok hallgatóinak közös tanulási élményét. Sajnos a kitűzött célok csak részben teljesültek, az EKM oktatásával kapcsolatos hallgatói és oktatói tapasztalatok vegyes, de inkább negatív képet mutattak. A hallgatók érdeklődését, motivációját a tárgyak egy része nem ébresztette fel, a szakismeretek összetettsége a tanulmányok korai szakaszában pedig pedagógiai kérdéseket vetett fel, és esetenként tanulási problémákat indukált. A karok hallgatói nem találkoztak egymással, az átoktatás és az áthallgatás nem erősítette, inkább elbizonytalanította az integrációs törekvéseket. A tantárgyak oktatásával kapcsolatos gyakorlati tapasztalatok megismerése céljából az NKE vezetése több alkalommal is kérdőíves felmérést végzett mind a hallgatók, mind az oktatók körében. A felmérések eredményeként komoly, de nem gyökeres módosítások történtek az EKM egészében és az egyes tantárgyak tekintetében. Ezek a változtatások azonban nem jelentettek valóságos és hatékony megoldást a problémákra, ezért szükségessé vált az EKM jelentős újragondolása és átalakítása. Az EKM megérett a gyökeres változtatásra és a Rektori Tanács döntésének megfelelően a tantárgyak teljes szerkezete és az oktatás módszere is megújult a 2020/2021. tanévre. Ezzel összhangban szükség volt újra megfogalmazni a tantárgycsoport oktatásának célját és tartalmát. A feladatot az NKE rektora vezette, és az oktatási rektorhelyettes által koordinált munkacsoport végezte el, amelynek munkájában részt vett a hallgatói önkormányzat képviselője és más szakértők. A Ludoviceum Modulra átkeresztelt EKM egyfajta szellemi keretet ad a Ludovikán tanuló egyetemistáknak, a megújult tantárgyak ismeret- és tudásanyaga jobban megalapozza a közszolgálati életpályát. Minden hallgató által elsajátítható közös ismeretanyagot hoz létre, amely az elméleti ismeretek mellett gyakorlati részeket is tartalmaz. A tantárgyak tananyaga úgy épül fel, hogy az államtudományi képzési terület alapképzéseiben a különböző közszolgálati hivatásrendeknek a saját tárgyakat nem kell felvenniük. A Ludoviceum Modul kiemelt célja, hogy olyan ismeretek átadása történjen meg, amelyben a közösségi együtt gondolkodás is kiemelt szerepet kap. A Ludoviceum Modulban három tantárgycsoport jött létre. Az első a Műveltség – Kultúra – Értékek tantárgycsoport, a második az Államtudomány tantárgycsoport, a harmadik pedig az Egyetemi Közös Közszolgálati Gyakorlat.

Jelen könyv az Államtudomány tantárgycsoport ismeretanyagának részét képezi, mivel sajátos közszolgálai ismereteket ad át és egymás hivatásrendjének/szakterületének a megismerését segíti elő. A honvédelem alapjai tantárgy olyan előadás-sorozatra épül, amely a hadtudomány és a honvédelem alapkérdéseit és gondolatrendszerét, annak történetét mutatja be. Az előadások alapját képező fejezetek célja, hogy felébresszék és fenntartsák a hallgatók figyelmét, valamint gyakorlatias és sokszínű tudást közvetítsenek. A tantárgy kidolgozása során fontos szempont volt, hogy a hallgatók ne kényszerként éljék meg egy rokon szakterület oktatását, hanem motivációt kapjanak érdeklődésük bővítéséhez. Az előadások célja ezért nem egy bevett ismeretanyag közvetítése és számonkérése, hanem a hallgatói kíváncsiság felkeltésével élmények átadása. A könyv fejezetei olyan színes ismeretanyagot tartalmaznak, amelyek a társkarok alapszakos hallgatói számára korszerű ismeretekkel szolgálnak a honvédelem és a haderő tevékenységének teljes spektrumából. A fejezetek tartalma elősegíti a katonai hivatásrend főbb feladatainak és egyes működési sajátosságainak jobb megértését, a közszolgálati életpályák egymáshoz közelítését, az NKE karai között az átoktatás és az áthallgatás megvalósulását, valamint a társkarok hallgatóival való közös tanulás élményét. A tananyag sikeres elsajátítását követően a hallgatók összességében ismerik, értik és át tudják tekinteni a honvédelem és a haderő tevékenységének teljes spektrumát. Jártasak lesznek a katonai hivatásrend főbb feladatait és egyes működési sajátosságait illetően. Birtokában lesznek a katonai szervezetekkel való együttműködéshez szükséges alapismereteknek, és képessé válnak azok alkalmazására. Együtt tudnak működni a katonai hivatásrend különböző szintű szervezeteivel, valamint képessé válnak saját hivatásrendjükben dolgozva a honvédelem ügyét támogatni, a haderő tevékenységét segíteni. A katonai hivatásrend főbb feladatainak és egyes működési sajátosságainak ismeretében pedig hatékonyan tudják saját szervezetük tevékenységét is segíteni. Felismerik szervezetük honvédelmi vonatkozású feladatait és lehetőségeit, együtt tudnak működni másokkal a különböző jellegű szakmai problémák megoldásában. Saját és szervezetük tevékenységével szemben kritikussá, követelménytámasztóvá, munkatársaikkal szemben pedig empatikussá válnak. Feladat- és eredménycentrikus szakemberekként törekednek a kitűzött célok maradéktalan elérésére. Képessé válnak a saját és a mások által irányított szervezet munkáját önállóan, kellő felelősséggel tervezni, szervezni, irányítani, valamint ellenőrizni. Tudnak vezetői útmutatásokat adni, és képessé válnak az önellenőrzésre. A honvédelem és a hadügy vonatkozásában a szakterületükhöz kapcsolódóan megfelelő áttekintő, valamint rendszerező megközelítéssel rendelkeznek. A hadelmélet és hadviselés terén bekövetkezett változásokat maximálisan figyelembe véve, a katonai hivatásrend sajátosságaival összhangban képesek lesznek az átfogó megközelítés jegyében a civil és katonai együttműködés megvalósítására a fegyveres erők, a rendvédelmi, valamint az államigazgatási szervek együttes tevékenysége során.

Budapest, 2022. július 27-én

Jobbágy Zoltán ezredes

egyetemi docens

tantárgyfelelős

I. fejezet

Forgács Balázs:
A katonai erő szerepe a nemzeti biztonsági és a nemzeti katonai stratégiák alapján

Az emberiség története háborúk története. Székely Gábor a Béke és háború című könyvében egy 1950-es években lezárult kutatásra hivatkozva rögzítette, hogy a történelem elmúlt 4000 évéből mindössze 268 évet lehet békeévnek tekinteni, „pontosabban olyan évnek, amikor eddigi adataink szerint nem volt háború”.[1] Lehetséges, hogy ebben a bő két és fél évszázadnyi időben is voltak fegyveres konfliktusok, csak információval nem rendelkezünk ezekről. Minden idők legpusztítóbb háborúja, a II. világháború befejezése után hetek teltek csak el békésen, hogy aztán ismét fegyverek hangjától legyen hangos a glóbusz. 1946-tól 2017-ig 285 különböző fegyveres konfliktust azonosítottak a kutatók. Amíg a vizsgált korszak elején leginkább gyarmati, valamint államok közötti konfliktusok zajlottak, napjainkban főleg államokon belülieket jegyeznek fel, igaz, zömükben külső szereplők jelenlétével. A polgárháborúk vagy államon belüli konfrontációk száma viszont emelkedő tendenciát mutat, amelynek csúcsa 1991 volt 52 fegyveres konfliktussal.[2]

Nem csoda hát, hogy amióta világ a világ, amióta az emberiség a társadalomfejlődés szintjére lépett, a különböző társadalmak saját védelmükre létrehozták azokat a szervezeteket, amelyek feladata az adott társadalom, annak területének védelme volt. Az így létrejött hadseregek legfontosabb feladata az államok és lakosságuk katonai támadásokkal szembeni védelme, azaz a katonai biztonság szavatolása. A fegyveres erők az idő múltával állandóan rendelkezésre álló, az állam akaratérvényesítő eszközévé váltak. Tagjai professzionalizálódtak, azaz a katonák hivatásszerűen végezték feladataikat olyan eszközökkel, amelyek rendeltetése a szemben álló ellenség fizikai megsemmisítése, semlegesítése. A hadseregek szervezetileg elkülönülnek az állam más biztonsági szerveitől, katonái sajátos egyenruhát hordanak, az államtól kapott feladataikat hazai és nemzetközi környezetben végzik. Napjainkban a világ államainak túlnyomó többsége rendelkezik fegyveres erővel, mindössze 36 országnak nincs ilyen típusú szervezete.[3]

A katonai biztonság értelmezése

A biztonság latin eredetű kifejezés, jelentése „veszély nélkül” vagy „fenyegetés nélkül”.[4] Ez az ideális állapot egy ország esetében azonban soha nem áll fent, így egy állam biztonsága esetén olyan eszközök meglétét kell látnunk, amelyek segítségével az válaszolni tud, el tudja hárítani a fennálló veszélyeket, illetve fenyegetéseket. A biztonsági tanulmányok jelentős fejlődésen mentek keresztül az elmúlt évtizedekben: míg a tradicionalisták szerint továbbra is a hagyományos területekre (a katonai erő alkalmazása vagy azzal történő fenyegetés) kell figyelmet fordítani, a bővítők szerint a biztonság fogalmának kitágítására van szükség, azaz meg kell jeleníteni új, nem katonai tényezőket is.[5]

Ez az 1970-es években elindult folyamat a hidegháború utáni évtizedben a komplex biztonságfelfogás kialakulásához vezetett. Barry Buzan, Ole Wæver és Jaap de Wilde klasszikusnak számító könyvükben[6] már öt szektor, a katonai mellett a környezeti, a gazdasági, a társadalmi és a politikai területek együttes vizsgálatának fontosságát hangsúlyozták. Ezt az öt szektort bővítették ki a kutatók az ezredforduló táján az információs területtel és a kibertérrel. Magyarország Nemzeti Biztonsági Stratégiája a fentieket pénzügyi, technológiai, egészségügyi, valamint rendészeti szektorokkal egészítette ki. Fontos megjegyezni, hogy ezek a területek folyamatosan hatnak egymásra, értelmezésük ezért csakis komplex módon, átfogó szemlélettel lehetséges.[7]

Jelen esetünkben a katonai biztonság kérdését csak a nemzetközi rendszer egységeinek, azaz az államoknak vizsgálata esetében értelmezzük. Eme szektor az államok fegyveres erejének támadó és védelmi képességeire fókuszál, azonban a fentebb említett területek elemzése nélkül értelmezhetetlen és elemezhetetlen ez a terület.[8] Egy ország gazdasági teljesítménye meghatározza, hogy mennyit költhet védelmi kiadásokra. A lakosságszám a felfegyverezhető katonák számát befolyásolja, a politikai rendszer pedig a fegyveres erő küldetését fogalmazza meg. A környezeti szektor főleg a haderő belső szerkezetére hat, hiszen a haderőnemek léte alapvetően ettől függ. Napjainkban a fegyveres erő működése pedig nem képzelhető el a már korábban említett információs terület és kibertér nélkül.

A világ, amelyben élünk

Vizsgálatunk tárgya a jelen és a közelmúlt, azonban ezek megértéséhez elengedhetetlen egy kicsit messzebbre néznünk. Napjaink világát ugyanis csak úgy értelmezhetjük, ha tisztában vagyunk kialakulásának körülményeivel. A hidegháború, azaz a bipoláris rendszer korszakában (1945–1991) az Amerikai Egyesült Államok (USA) és a Szovjetunió (SZU) vezette katonai szövetségek (Észak-atlanti Szerződés Szervezete, NATO és Varsói Szerződés, VSZ) közötti hatalmi szembenállás a nukleáris fegyverek miatt egy stabil nemzetközi rendszert eredményezett. A kölcsönösen garantált megsemmisítés tudatában ugyanis a szuperhatalmak nem kockáztatták meg az egymás elleni háborút, a helyi háborúkban pedig kerülték az egymás elleni direkt fellépést. A katonai dimenzió elsőbbsége megkérdőjelezhetetlen volt, bár a biztonság más szektoraiban jelentkező kihívások is megjelentek.

1991-ben azonban mindez megváltozott. A SZU széthullása, a VSZ megszűnése megnyitotta a posztbipoláris korszakot, amelynek kezdetén az USA maradt az egyetlen szuperhatalom. Az unipolárisnak nevezett nemzetközi rendszer azonban nem lett biztonságosabb, mint az azt megelőző. Bár a mindent elpusztító nukleáris háború veszélyével már kevéssé kellett számolni, a korábban is jelentkező, de kisebb hangsúlyt kapó biztonsági fenyegetések soha nem látott erővel törtek felszínre. Az USA-ról pedig bebizonyosodott, hogy a világ biztonsági problémáit egymagában kezelni nem képes, és az ezredforduló után Kína és Oroszország Washington egyre komolyabb kihívójaként jelentkezett. Napjaink nemzetközi rendszerét leginkább posztbipoláris jelzővel illetik, bár több elmélet és elnevezés született a korszak minősítésére. E jelző viszont rámutat arra a tényre, hogy a hidegháborúban megalkotott nemzetközi intézmények és a nemzetközi jog számos hiányossággal rendelkezik.[9] Egy nagyon gyorsan változó, változékony világban élünk.

Ezt a változást írja körül Magyarország 2020-as Nemzeti Biztonsági Stratégiájának 1. pontja:

„Az új kihívások alapja a formálódó, többpólusú világrend, a nemzetközi szereplők kapcsolatait befolyásoló szabályok átalakítására való törekvés, a biztonsági kihívások változó arculata, továbbá az olyan globális kihívások, mint a klíma- és a demográfiai változások felgyorsulása, az ezzel szorosan összefüggő illegális és tömeges migráció, a természeti erőforrások kimerítése, végül pedig a technológiai forradalom társadalomformáló hatásai.”[10]

A stratégia 2. pontja így folytatja: „A biztonságunkat befolyásoló folyamatok egyik leginkább meghatározó jellemzője, hogy kialakulásuk, fejlődésük és hatásuk nehezen jelezhető előre, és ez növekvő bizonytalanságot eredményez.” Csiki-Varga Tamás és Tálas Péter elemzése[11] ezt a helyzetet a dokumentum 47. pontjában foglaltakkal egészítette ki, amely szerint: „Fokozatosan erősödik a különböző globális és regionális hatalmi centrumok közötti versengés. A jelenlegi nemzetközi rend meggyengítésére és érdekeiknek megfelelő megváltoztatására törekvő állami és nem állami szereplők száma és lehetőségei növekednek. A globális biztonsági helyzet összességében romló tendenciát mutat.”

Hazánk geostratégiai helyzete a honfoglalás óta változatlan: „A Kárpát-medence történelmi távlatokban is a nagyhatalmak hagyományos ütközőterében helyezkedett el. Ma Magyarország az EU, a schengeni övezet és a NATO határországa, így történelmi kötelességünk és alapvető feladatunk nemzetünk és tágabb civilizációs értékközösségünk védelme.”[12] A dokumentum 19. pontjában leírtakban foglaltakat a 23. pont tovább árnyalja:

„Magyarország a NATO és az EU déli és keleti határán helyezkedik el, instabil régiók közelében. Geostratégiai helyzetünk egyedülálló lehetőségeket biztosít számunkra, ugyanakkor biztonsági szempontból sebezhetővé tesz bennünket. Hazánkat az Európa déli és keleti szomszédságából érkező biztonsági kihívások egyaránt érintik, azonban központi helyzetünk a NATO, az EU, a Visegrádi Együttműködés és egyéb többnemzeti formációkban, valamint regionális képességfejlesztési programokban való részvételünket is elősegíti.”[13]

Több mint három évtized távlatából kijelenthető, hogy mára az egykor megfogalmazott prognózisok hibásnak bizonyultak. A hidegháború biztonsági képlete sokkal egyszerűbb volt, mint napjainké, a világ pedig nem lett békésebb, mint korábban. Bár az egymással szembe kerülő nagyhatalmak igyekeznek konfliktusaikat békés eszközökkel rendezni, regionális és lokális szinten az egymással küzdő felek a fegyverek erejében bízva próbálják meg rákényszeríteni akaratukat a másikra. Érvényesnek tartjuk Szendy István 2013-ban megfogalmazott állítását, amely szerint:

„[…] ma még nem zárható ki a lokális és regionális háborúk, valamint a katonai erővel megoldani kívánt konfliktusok veszélye. Figyelemmel a Föld különböző térségeiben létező, konkrét országokhoz köthető katonai műveleti képességekre és ezeknek a biztonság komplex rendszerében elfoglalt helyzetére, el kell ismernünk, hogy lokális és regionális méretű katonai műveletekkel a jövőben is számolnunk kell.”[14]

A világban továbbra is jelen van a nukleáris fegyverek jelentette fenyegetés: a Stockholmi Nemzetközi Békekutató Intézet (Stockholm International Peace Research Institute, SIPRI) 2020-as adatai alapján a nukleáris robbanófejek 90%-át az USA és Oroszország birtokolja, a maradék, kevesebb mint 10%-án az Egyesült Királyság, Franciaország, Kína, India, Pakisztán, Izrael és Észak-Korea osztozik.[15] A világ államainak katonai kiadásai az elmúlt évtizedben folyamatosan nőttek: ezek a SIPRI szerint a Föld GDP-jének 2,2%-át tették ki 2019-ben, amely adat 2018-hoz képest 3,6%, míg 2010-hez viszonyítva 7,2%-kal több.[16] 2019-ben a fegyverekre a legtöbbet pénzt áldozó az Amerikai Egyesült Államok volt, amely egymaga a világ katonai kiadásainak 38%-át költötte el. Az USA-t akkor e rangsorban Kína, Szaúd-Arábia, Oroszország és India követte.[17]

A katonai erőről: a Magyar Honvédség

A katonai biztonság kérdésköre napjainkban reneszánszát éli. Szenes Zoltán tanulmányában rögzítette, hogy „a katonai biztonság lényegét mindig a más államok által jelentett valóságos vagy potenciális katonai fenyegetés megállapítása és kezelése jelentette, oly módon, hogy megszerezzék a megelőzéshez vagy elhárításhoz szükséges hatékony képességeket”.[18] Az államok a katonai biztonság tényezői alapján védelmi stratégiákat alkotnak, katonai szakpolitikát folytatnak, és fegyveres erőket tartanak fenn, hiszen „a katonai biztonság fenntartásának végső eszköze a háború”.[19]

A katonai biztonság megteremtésének öt módját sorolta fel Michael Sheenan: eszerint a háború (azaz a katonai erő háborús alkalmazása), a szövetségek és a semlegesség, az elrettentés, a kooperatív biztonság, valamint a fegyverzetellenőrzés biztosíthatják ezt az államok számára.[20] Amint azt korábban említettük, mindössze 36 országnak nincs ilyen típusú szervezete (például Andorra, Costa Rica, Izland, Liechtenstein, Monaco).

A katonai erő az állam fegyveres ereje, amelynek alkotóelemei annak humánerőforrás-bázisa (élőereje), valamint az alkalmazott fegyverzeti és haditechnikai eszközök. Hazánkban az Alaptörvény rögzíti, hogy „Magyarország fegyveres ereje a Magyar Honvédség”.[21] A fegyveres erő működését a választott végrehajtó hatalom irányítja, annak küldetése kormányzati ciklusokon átnyúló, hiszen a honvédelem nemzeti ügy, mert „[m]inden magyar állampolgár köteles a haza védelmére”.[22] A politikai döntések meghozatalában a fegyveres erő legfelsőbb szintjén, a hadászati szinten működtetett szerv és szervezet, vagyis a katonai felsővezetés szakmai területen működik közre. A katonai erő végrehajtja a politika által meghozott döntéseket, annak elvárásainak megfelelően, de mindenképpen a fegyveres küzdelem írott szabályainak betartásával, valamint az alkalmazott fegyverzeti és haditechnikai eszközök képességeinek figyelembevételével.[23] A 2021. évi CXL. törvény a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szerint: „A Honvédség polgári irányítás alatt álló, függelmi rendszerben működő, békében az önkéntességen, hadiállapotban az önkéntességen és az általános hadkötelezettségen alapuló fegyveres erő, amelynek szervezetét a Honvéd Vezérkar és az alárendeltségébe tartozó honvédségi szervezetek összessége képezi.”[24]

A honvéd kifejezés a reformkorban, Kiss Károly szóalkotásával született meg. A Magyar Honvédség logóján látható jelképek a legyőzhetetlenséget szimbolizáló Szent István kardját a karmai között tartó, a harckészséget és bátorságot kifejező turul, amely alatt piros-fehér-zöld védőpajzs, körülötte pedig stilizált cserfa- és olajág látható.[25] Előbbi az erő és bölcsesség, utóbbi a győzelem és a béke szimbóluma. A Magyar Honvédelem Napja május 21-e, Budavár visszafoglalásának napja 1849-ben, ami az 1848–1849-es forradalom és szabadságharc, valamint a honvédsereg teljesítményének katonai csúcspontja. Ebben az időszakban a megszervezett fegyveres erőt honvédsereg néven említették, a honvédség kifejezés a kiegyezés után, az 1868. évi, a véderőről szóló XL. törvénycikkben[26] jelent meg mint az Osztrák–Magyar Monarchia fegyveres erejének a hadsereg, a haditengerészet és a népfelkelés melletti „alkatrésze”.[27]

A Magyar Honvédség létszámát a Magyar Honvédségnél rendszeresíthető beosztások számáról szóló 24/2019. (VII. 2.) OGY határozat rögzíti. Eszerint az Országgyűlés határozata alapján a honvédségi szervezetek[28] békeidőszaki, rendszeresíthető beosztásainak száma összesen legfeljebb 37 650 fő. Eme létszám nem tartalmazza a Magyar Honvédség rendelkezési állománya státuszainak számát, a honvédelemért felelős miniszter által vezetett minisztériumban, valamint a honvédelemért felelős miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezeteknél kirendeléssel szolgálatot teljesítő állomány rendszeresített beosztásainak számát, valamint a különleges jogrendre vonatkozó, hadi állománytáblákban rendszeresített, legfeljebb 20 000 fős önkéntes tartalékos beosztást.[29] Az egyenruhát viselő állomány tényleges létszáma 22-23 ezer főre tehető.[30]

Magyarország fegyveres erejének alapvető feladatait az Alaptörvény rögzíti. Eszerint: „A Magyar Honvédség alapvető feladata Magyarország függetlenségének, területi épségének és határainak katonai védelme, nemzetközi szerződésből eredő közös védelmi és békefenntartó feladatok ellátása, valamint a nemzetközi jog szabályaival összhangban humanitárius tevékenység végzése.”[31] Az alapvető feladatok közül az első helyen említett a honvédelem, majd ezt a NATO washingtoni szerződésének 5. cikke szerinti kollektív védelemi feladatok követik. A harmadik e feladatok között az Egyesült Nemzetek Szervezete (ENSZ), az Európai Unió (EU), az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (EBESZ) stb. irányítása alatt zajló béketámogató műveletekben (ezek lehetnek békefenntartás, békekikényszerítés, konfliktus megelőzése, béketeremtés, békeépítés) való szerepvállalás.[32]

Jelenleg a Magyar Honvédség katonái három földrészen, Európában, Ázsiában és Afrikában vesznek részt ilyen műveletekben, legnagyobb létszámban a NATO, utána az EU, majd az egyéb, koalíció vezette missziókban, valamint az ENSZ égisze alatt. A műveleteket a részt vevő katonák száma alapján tekintve hazánk számára egyértelműen a Balkán (Koszovó, Bosznia-Hercegovina) jelenti a prioritást, de jelentős számban szolgálnak honvédek Irakban is. A közeljövőben a Magyar Honvédség részéről továbbra is jelentős balkáni szerepvállalás prognosztizálható, valamint a NATO afganisztáni kivonulásával párhuzamosan várható az afrikai katonai jelenlét növekedése.

Az alapvető feladatok között a negyedik azokat a műveleteket rögzíti, amelyek az emberi léthez szükséges feltételek biztosításához járulnak hozzá, gyakran úgy, hogy a fegyveres erő civil vagy egyházi szervezetek munkáját segíti. A 45. cikk további részei rögzítik, hogy „a Magyar Honvédség irányítására – ha nemzetközi szerződés másként nem rendelkezik – az Alaptörvényben és sarkalatos törvényben meghatározott keretek között az Országgyűlés, a köztársasági elnök, a Honvédelmi Tanács, a Kormány, valamint a feladat- és hatáskörrel rendelkező miniszter jogosult. A Magyar Honvédség működését a Kormány irányítja”.[33] Ez a rész gyakorlatilag a fegyveres erő feletti civil kontrollt, vagyis a polgári irányítási jogkört rögzíti.[34] A fegyveres erő feladatrendszerét kibővítve deklarálta a jogalkotó, hogy: „A Magyar Honvédség közreműködik a katasztrófák megelőzésében, következményeik elhárításában és felszámolásában.”[35] A Honvédség tagjainak pártpolitikai semlegességéről szól a (4) bekezdés, miszerint: „A Magyar Honvédség hivatásos állományú tagjai nem lehetnek tagjai pártnak, és nem folytathatnak politikai tevékenységet.”[36]

Az Alaptörvény 45. cikk (5) bekezdése szerint „a Magyar Honvédség szervezetére, feladataira, irányítására és vezetésére, működésére vonatkozó részletes szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”[37] E sarkalatos törvény a már fentebb említett 2021. évi CXL. törvény, amelynek 59. §-a rendelkezik a Magyar Honvédség fegyverhasználati joggal és fegyverhasználati jog nélkül ellátandó feladatairól. Ennek (1) bekezdése szerint a Honvédség fegyverhasználati jog nélkül látja el a következő feladatokat:

a) a Magyarország külső támadással szembeni fegyveres védelme,

b) a Szent Korona és a hozzá tartozó egyes jelvények őrzése és védelme,

c) váratlan támadás esetén arányos ellentevékenység végrehajtása,

d) a szövetségi és nemzetközi szerződésből eredő egyéb katonai kötelezettségek teljesítése,

e) a honvédelem szempontjából létfontosságú rendszerelemek, illetve fokozott védelmet igénylő létesítmények őrzése és védelme,

f) védett személyek személykísérésében való részvétel,

g) tűzszerészeti mentesítés és egyéb tűzszerészeti feladatok,

h) honvédelmi válsághelyzetben az államhatár ellenőrzésében való részvétel,

i) tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet idején közreműködés az államhatár őrzésében, annak kezeléséhez szükséges intézkedések végrehajtásában, az államhatár rendje ellen irányuló erőszakos cselekmények elhárításában,

j) közreműködés Magyarország területén kívül a bajba jutott magyar állampolgárok mentésében, hazatérésük biztosításában, az evakuálás végrehajtásában,

k) közreműködés egyes szükségállapoti feladatokban,

l) közreműködés a Vbö. (2021. évi XCIII. törvény a védelmi és biztonsági tevékenységek összehangolásáról) szerinti, a közrendet és a közbiztonságot jelentősen veszélyeztető fenyegetések kezelésére irányuló védelmi és válságkezelési feladatokban,

m) közreműködés az egészségügyi válsághelyzettel kapcsolatos feladatokban.[38]

Ezt folytatja a (2) bekezdés, amely szerint a Honvédség fegyverhasználati jog nélkül látja el a következő feladatokat:

a) közreműködés a katasztrófavédelmi feladatokban,

b) közreműködés katonai szakértelmet és speciális eszközöket igénylő feladatokban,

c) közreműködés a honvédelem szempontjából létfontosságúnak kijelölt rendszerelemek működtetésében,

d) részvétel az állami protokolláris feladatok teljesítésében,

e) közreműködés hadisírok, katonai és hősi emlékművek fenntartásával kapcsolatos feladatokban és kegyeleti tevékenységben,

f) az elektromágneses spektrumot kihasználó támadó, információszerző, felderítőeszközök elleni aktív elektromágneses műveletek végzése,

g) hazánk ellen folytatott katonai jellegű kibertérműveletek, kibertérre ható cselekmények vagy kibertámadások elleni fellépés,

h) a Vbö. szerinti feladatok katonai szakértelemmel és speciális eszközökkel való támogatása,

i) információs műveletek teljesítése,

j) közreműködés a fegyveres összeütközések időszakában végrehajtandó polgári védelmi feladatokban.[39]

A honvédelemről szóló törvény a Magyar Honvédség feladat-végrehajtását a 60. és 61. §-ban tovább pontosítja. A tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet idején való közreműködés a Magyar Honvédség a rendőrség feladat- és hatáskörét nem vonhatja el, azonban meghatározott területen segítheti a rendőr feladatainak ellátását. A katona segítheti a veszélyhelyzet és az egészségügyi válsághelyzet felszámolásához szükséges feladatok ellátását. A fenti kettő, valamint a katasztrófavédelemben való közreműködés során az abban részt vevő honvédségi szervezetek feladataikat katonai függelmi rendszerben, saját parancsnokaik vezetésével hajtják végre. A kirendelés mértékét, a kirendelt erők méretét a közreműködői feladatok függvényében határozzák meg. Annak elrendeléséről a létszám függvényében a Magyar Honvédség parancsnoka, illetve a honvédelemért felelős miniszter dönt. Ha katasztrófa következtében a katonai erők azonnali közreműködése indokolt, arról legfeljebb 100 főig a területileg illetékes honvédségi szervezet parancsnoka saját hatáskörben dönthet. A külföldön bajba jutott magyar állampolgárok mentésében, hazatérésük biztosításában, az evakuálás végrehajtásában való részvételről a Kormány dönt. A külföldi helyszín esetében a katonák bevetése akkor lehetséges, ha a Honvédség határátlépéssel járó csapatmozgását az erre jogosult engedélyezte, és a terrorizmust elhárító szerv alkalmazása nem elegendő

A Honvédség szállítóeszközei és műszaki munkagépei (harcjárművek és fegyverzet nem) kérelemre, a Magyar Honvédség parancsnoka engedélyével, megállapodás alapján, térítés ellenében, ideiglenesen átengedhetők. A jogszabály rendelkezik, hogy a Honvédség szállítóeszközeit, műszaki munkagépeit, rendszeresített harc- és légi járműveit, valamint fegyverzetének és más technikai eszközparkjának egyes elemeit biztosítják a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat (KNBSZ) számára a készenlét fokozása, a honvédelmi válsághelyzet, vagy a KNBSZ-nek a Honvédség felderítését támogató tevékenysége, a Honvédség műveleteihez nyújtott katonai nemzetbiztonsági kibertér műveleti támogatása és információs művelet esetén.[40] Fontos megjegyezni, hogy a Magyar Honvédség feladatainak köre a változó biztonsági környezet hatására jelentősen kibővült az utóbbi évtizedben: a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény szerinti tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet, az új nemzetközi válsággócok kialakulása együtt jártak e feladatrendszer kiegészítésével.

Magyarország Nemzeti Biztonsági Stratégiája a katonai erőről

Minden ország nemzeti biztonsági stratégiája egy kommunikációs eszköz, hivatalos politikai üzenet arról, hogy az adott állam kormányzata miként tekint a biztonságra, annak alkotóelemeire, területeire, az ezeket fenyegető tényezőkre. Arról is szól ez a dokumentum, hogy a fenyegető tényezőket milyen elvek, értékek és koncepciók alapján, milyen eszközökkel és módszerekkel kívánja befolyásolni.[41] Magyarország hatályos Nemzeti Biztonsági Stratégiáját 2020-ban adták ki.[42] A katonai erőről szólva fontos kiemelni, hogy a szöveg rögzítette, hogy „felértékelődött a biztonság katonai eleme”. Ennek jele, hogy erőteljes fegyverkezés zajlik térségünkben, valamint a nem állami szereplők is egyre komolyabb, stratégiai csapásmérő képességekkel rendelkeznek. A stratégia kiemeli, hogy bár hazánkat és szövetségeseinket közvetlen fegyveres támadás veszélye csekély mértékben fenyegeti, de az általános biztonsági helyzet romlása miatt hagyományos konfliktusok alakulhatnak ki környezetünkben, és váratlan támadások is bekövetkezhetnek, akár NATO-szövetségeseink ellen is. A szöveg ennek jelentőségét azzal támasztja alá, hogy „csökkent a konfliktusok tér- és időbeli kirobbanásának, valamint jellegének előrejelezhetősége”.[43]

A nemzeti biztonsági stratégia aláhúzza, hogy hazánk egyetlen országot sem tekint ellenségének, az esetleges államok közötti konfliktusok, vitás kérdések rendezési keretének az ENSZ Alapokmányát tartja.[44] Az ország biztonságának garantálása érdekében a Magyar Honvédség fejlesztése központi kérdés, azonban „Magyarország nem fejleszt robusztus stratégiai támadó kapacitásokat”.[45] A fejlődés kerete a Honvédelmi és Haderőfejlesztési Program (HHP), amelynek célja a haderő átfogó átalakítása a NATO irányelvei alapján, a bruttó hazai össztermék legalább 2%-ának ráfordításával. A HHP célja, hogy kialakítson „hazánk nemzetközi kötelezettségei és nemzeti feladatai érdekében szükséges, regionális szinten is meghatározó haderőképesség[et]”.[46] Ennek a célnak a támogatására a stratégia a hazai védelmi ipar fejlesztését is hangsúlyozza.[47]

A Magyar Honvédségről szólva a nemzeti biztonsági stratégia úgy fogalmaz, hogy az „hazánk szuverenitása és területi integritása szavatolásának alapvető intézménye, nemzetközi szerepvállalásait tekintve a külpolitika megvalósításának egyik fontos eszköze”.[48] Feladatait a 135. pont rögzíti, amely szerint a Magyar Honvédségnek jól felszerelt és jól kiképzett erőkkel, hatékonyan alkalmazható, telepíthető és fenntartható, a szükséges mértékben együttműködni képes képességekkel kell rendelkeznie. A szöveg az Alaptörvény, a honvédelemről szóló törvényben rögzített feladatok felsorolása után ismételten lándzsát tör a haderőfejlesztés mellett, ugyanis e nélkül a meghatározott műveleti terekben (szárazföld, levegő, kibertér) nem tudja az elvárt hatásokat elérni a fegyveres erő.[49] A kibertérben jelentkező fenyegetések kapcsán külön pontot illesztettek a szövegbe, amelyben a katonai kibervédelem fontosságát hangsúlyozták.[50]

Magyarország Nemzeti Katonai Stratégiája a katonai erőről

Amint a nemzeti biztonsági stratégia, úgy egy ország nemzeti katonai stratégiája is egy kommunikációs eszköz, hivatalos politikai üzenet arról, hogy az adott állam kormányzata miként tekint a komplex biztonságfelfogás rendszerében fegyveres erejére, pontosabban miként látja abban ennek az eszköznek a szerepét. Eme dokumentum jelöli ki azokat a stratégiai szintű célkitűzéseket, irányokat, eszközöket és forrásokat, amelyek révén a fegyveres erő teljesítheti küldetését. A Honvédelmi Minisztérium tervezési irányelveit, szabályzóit, valamint a Magyar Honvédség Parancsnokságának irányelveit, doktrínáit, szabályzatait és terveit is ez alapján kell kidolgozni. Magyarország hatályos Nemzeti Katonai Stratégiáját 2021-ben adták ki, előírva annak minimálisan négyévenkénti felülvizsgálatát.[51] Keretét az Alaptörvény, a honvédelemről szóló törvény, a Nemzeti Biztonsági Stratégia, valamint a NATO és az Európai Unió releváns dokumentumai alkotják. Hazánk Nemzeti Katonai Stratégiája – Balogh István szavaival – „meghatározza Magyarország védelempolitikájának prioritásait, a Magyar Honvédség szerepét, jövőbeli fejlődési irányait – vagyis Magyarország védelempolitikai-katonapolitikai önképét, identitását”.[52]

A dokumentum rögzíti, hogy Magyarországnak nincs ellenségképe, de a változékony és nehezen kiszámítható biztonsági környezet miatt szükség van nemzeti önerőre, amelyet kiegészít a NATO kollektív védelme. Megállapítja, hogy a katonai erő szerepe nő az államok eszköztárában, ezért szükséges a nemzeti ellenálló képesség, valamint a haderő képességeinek és készültségének növelése. Magyarország stratégiai célja, hogy a HHP keretében a Magyar Honvédség a biztonságot garantálni tudó, elrettentő képességgel rendelkező, a fenyegetésekkel és kihívásokkal szemben alkalmazott összkormányzati intézkedéseket támogatni tudó, a nemzetközi kötelezettségeit ellátni képes, regionálisan meghatározó haderő legyen. A nemzeti katonai stratégia komplex biztonságfelfogást tükröz, amikor az ország védelmének a katonai mellett a gazdasági, politikai, társadalmi, környezeti, kiber- és információs dimenzióját is számba veszi. A dokumentum tulajdonképpen egy keret, amelyben a haderő alkalmazási környezetét, alkalmazásának és fenntartásának fő elveit, fejlesztési irányait és paramétereit jelölték ki, valamint meghatározták azokat a célokat és eszközöket, amelyek a Magyar Honvédség átalakításához hozzájárulnak.

Rögzítették, hogy a Magyar Honvédséget állami és nem állami szereplőkkel, azok hagyományos vagy éppen nem hagyományos hadviselésével szemben is bevethetik, de ezek mellett az illegális tömeges migrációt, az egészségügyi válsághelyzetet és a klímaváltozást is az esetlegesen kezelendő feladatok között sorolja fel a szöveg. A 4., A jövő honvédelme címet viselő fejezet rögzíti, hogy hazánk szemléletében, szervezeti kultúrájában és haditechnikájában megújuló fegyveres erejének jól szervezett, hagyományait tartó és ápoló, önállóan, a NATO és az EU keretei között is hatékonyan alkalmazható, korszerűen felszerelt és kiképzett hivatásos, szerződéses és tartalékos állománnyal rendelkező, fenntartható Magyar Honvédséggé kell válnia. Ezt „rugalmasan alkalmazkodni képes, hatékonyan alkalmazható, telepíthető és fenntartható katonai képességek”[53] meglétével, valamint a nemzeti védelmi ipar támogatásával tervezik elérni. A fejezetben külön alfejezetet szenteltek a humán erőforrás kérdéskörének, amelyben kiemelték, hogy „[a] Magyar Honvédség legfontosabb értékei a katonák és a honvédség érdekében szolgálatot teljesítő civilek”.[54] Ennek utánpótlása össztársadalmi feladat, és a hazafias és honvédelmi neveléssel támogatható, ami a Honvédség társadalmi beágyazottságát is erősíti.

Az 5. fejezet A megújuló Magyar Honvédség címet viseli. Első mondatai a fegyveres erőről mint a nemzeti szuverenitás, hazánk területi integritásának elsődleges pilléréről szólnak. A megújulás után a Magyar Honvédség korszerűen felszerelt, magas fokú mobilitással és reagálóképességgel rendelkező, folyamatosan fejlődő, alkalmazkodó, hiteles, nyitott, tájékozott, agilis és ellenálló haderővé válik. Képességei modulárisak, azaz az adott feladat függvényében a végrehajtó erők megerősíthetők, és alkalmi harci kötelékek hozhatók létre. Külön kiemelték a folyamatos transzformációt, amely „egyaránt érinti a műveleti eljárások fejlesztését, a szervezeti modernizációt, az új képességek integrálását, az ezekhez kapcsolódó koncepciók és doktrínák kidolgozását, valamint a kiképzés-felkészítés hatékonyságának növelését”.[55]

Az átalakítás nyomán létrejön egy 21. századi magyar haderő, amely szimmetrikus és/vagy aszimmetrikus hadviselés folytatására is képes. Az 5.1. alfejezet részletesen, további pontokban, a vezetési-irányítási, a harc- és harctámogató, a harckiszolgáló, az adaptációs-transzformációs, valamint a honvédelmi kiegészítő és hátországvédelmi képességeket érintve tárgyalja a fegyveres erő kérdéskörét. A nemzeti katonai stratégia külön fejezetet szentelt a hazai védelmi ipar fejlesztésének. Ennek alapja a HHP, amelynek célja, hogy „Magyarország kiemelt védelmi ipari központtá”[56] váljon régiónkban. Az utolsó fejezet az átalakulást financálisan támogató védelmi költségvetést tárgyalja, amely a NATO Védelmi Kötelezettségvállalásával összhangban, 2024-től a GDP 2%-át biztosítja a célok megvalósításához.

Irodalomjegyzék

Balogh István (2013a): A 2012-es magyar nemzeti katonai stratégia értékelése. MKI-Tanulmányok, 13. 1–20.

Balogh István (2013b): Biztonságelméletek. Nemzet és Biztonság, 6(3–4), 36–56.

Buzan, Barry – Wæver, Ole – Wilde, Jaap de (1998): Security: A New Framework for Analysis. London: Lynne Rienner.

Countries Without A Military 2021. (https://worldpopulationreview.com/country-rankings/countries-without-a-military

Csiki Varga Tamás – Tálas Péter (2020): Magyarország új nemzeti biztonsági stratégiájáról. SVKI Elemzések, 2020/17. 1–18.

Dupuy, Kendra – Rustad, Siri Aas (2018): Trends in Armed Conflict, 1946–2017. Conflict Trends, 5. Oslo: PRIO. Online: www.prio.org/utility/DownloadFile.ashx?id=1698&type=publicationfile

Gazdag Ferenc – Remek Éva (2018): A biztonsági tanulmányok alapjai. Budapest, Dialóg Campus.

Krajnc Zoltán főszerk. (2019): Hadtudományi lexikon. Új kötet. Budapest: Dialóg Campus.

NATO (2021): Defence Expenditures of NATO Countries (2013–2020). Online: www.nato.int/cps/en/natohq/news_182242.htm

Sheenan, Michael (2017): Military Security. In Collins, Alan (szerk.): Contemporary Security Studies. Fourth Edition. Oxford: Oxford University Press, 185–199.

SIPRI Yearbook 2020 (2020). Armaments, Disarmament and International Security. Oxford: Oxford University Press.

Székely Gábor (1998): Béke és háború. A nemzetközi békeszervezetek története. Budapest: Napvilág.

Szendy István (2013): Hadelmélet és katonai műveletek: első kötet. A katonai műveletek elmélete és gyakorlata. Budapest: Nemzeti Közszolgálati Egyetem.

Szenes Zoltán (2017): Katonai biztonság napjainkban. Új fenyegetések, új háborúk, új elméletek. In Finszter Géza – Sabjanics István (szerk.): Biztonsági kihívások a 21. században. Budapest: Dialóg Campus, 69–104.

Jogi források

Magyarország Alaptörvénye (2011. április 25.)

1868. évi XL. törvénycikk a véderőről

1868. évi XLI. törvénycikk a honvédségről

2021. évi CXL. törvény a honvédelemről és a Magyar Honvédségről

2012. évi CCV. törvény a honvédek jogállásáról

1163/2020. (IV. 21.) Korm. határozat Magyarország Nemzeti Biztonsági Stratégiájáról

1393/2021 (VI. 24.) Korm. határozat Magyarország Nemzeti Katonai Stratégiájáról

15/2021. (VIII. 11.) HM rendelet a katonai jelképekről és jelzésekről, valamint a Magyar Honvédséghez köthető megjelölésekről és használatuk engedélyezéséről

24/2019. (VII. 2.) OGY határozat a Magyar Honvédségnél rendszeresíthető beosztások számáról

II. fejezet

Forgács Balázs:
Katonai alapfogalmak

A katonai alapfogalmak segítenek eligazodni a tantárgy tematikájában szereplő tananyag feldolgozásában. Ebben nagy segítség a Hadtudományi lexikon új kötete,[57] amely az NKE gondozásában jelent meg. A lexikon az 1990-es évek közepén megjelent Hadtudományi lexikon felújítása. A jegyzetben tárgyalt valamennyi fogalom megtalálható ebben a dokumentumban, amelyeket jellemzően hazánk fegyveres erején, a Magyar Honvédségen keresztül mutatunk be. A katonai alapfogalmak tárgyalása egyfajta bevezetés abba a szaknyelvbe, amelyet a katonai közeg és a katonák tudománya, a hadtudomány használ. A hadtudománynak sokféle nemzetközi és hazai definíciója létezik. Ezek mindegyike a háború jelenségeit vizsgáló diszciplínát igyekeznek meghatározni. Az MTA Hadtudományi Bizottsága és köztestületi tagsága II. tudományos konferenciája 2006. november 27-én – Kőszegvári Tibor nyugállományú vezérőrnagy, az MTA doktora javaslatára – fogadta el és azóta a Magyar Hadtudományi Társasággal együtt az oktatásban és a szakirodalomban ajánlja a hadtudomány újszerű definícióját, amely szerint: „A hadtudomány a nemzetközi és nemzeti biztonságot fenyegető kihívások és veszélyek ellen alkalmazott katonai erők és eszközök sikerét meghatározó elméleti tételek és gyakorlati tapasztalatok összefoglaló ismeretrendszere.”[58]

A definícióból kitűnik, hogy a hadtudomány arculata kettős. Egyszerre egyetemes és hazai jellegű, amely mindig a fegyveres küzdelem jelenségeit vizsgálja. Egyrészt egyetemes, mert a fegyveres küzdelemnek vannak állandó kísérőjelenségei, törvényszerűségei, katonai trivialitásai, amelyek objektív módon mindenhol ugyanúgy hatnak, vagyis a harcok, a hadműveletek a világ bármely pontján ugyanúgy zajlanak, az azokban tapasztalható eltéréseknek fegyverzettechnikai okokból származó különbségeit fedezhetjük csupán fel. Másrészt viszont nemzeti, hiszen a hadügy, azaz a társadalom védelmi intézményrendszerének[59] politikai determináltsága okán a fegyveres küzdelmet, annak objektív jelenségeit mindig összhangba kell hozni az adott társadalom hadügyével, honvédelmével, vagyis országonként ki kell választani az egyetemes hadtudomány problémaköréből azokat az elemeket, amelyek az adott nemzet honvédelmére hatást gyakorolnak. Fontos megjegyezni a természeti közeg, a táj és a hadügy kapcsolatát is, hiszen egy ország hadügyét mindig meghatározza annak földrajzi elhelyezkedése, adottságai és környezete is. Hazánk hadtudományának legfontosabb feladata országunk honvédelmének megalapozása, vagyis a minket közelebbről érintő katonai és biztonság- és védelempolitikai kérdések megválaszolása.

A fentebb említett definícióból kiderül az is, hogy a hadtudományban – mint minden tudományban – egyszerre, egymásra hatva létezik az elmélet és a gyakorlat. A fegyveres küzdelem új jelenségei hatnak a hadtudományi gondolkodásra, de ugyanez igaz visszafelé is, vagyis a hadelmélet, a honvédelmi intézményrendszerhez kötődő tudomány, tudományos gondolkodás[60] ugyanígy befolyásolja a fegyveres küzdelem menetét, az azt megvívó fegyveres erő szervezetét, felszerelését, kiképzését és tevékenységét. A hadtudomány fejlődése az ókortól napjainkig folyamatos, fő feladata mindig az aktuálisan felmerülő hadügyi kérdések megválaszolása, a hadügyi problémák megoldása, valamint a jövő háborúiról való gondolkodás.

A magyar katonai szaknyelv kialakulása a török hódoltság idején kezdődött meg. A költő, hadvezér és hadtudós Zrínyi Miklós (1620–1664) hadtudományi munkáit – Vitéz Hadnagy, Mátyás király életéről való elmélkedések, Az török áfium ellen való orvosság, Tábori Kis Tracta – tudatosan magyar nyelven írta meg, mert úgy gondolta, hogy a török kiűzésének egyik elengedhetetlen feltétele a korszerű magyar nyelvű hadtudományi szakirodalom megteremtése. A francia forradalmi és a napóleoni háborúk után a reformkor katonai gondolkodói szinte valamennyien élen jártak a modern magyar nyelvű hadtudomány nyelvezetének fejlesztésében. Közülük az első katona-akadémikusok, többek között Kiss Károly (1793–1866) és Tanárky Sándor (1784–1839), valamint a magyar–német katonai szakszótárt szerkesztő Czetz János (1822–1904) emelhetők ki. A hazai hadtudomány nyelve az 1848–1849-es forradalom és szabadságharc, valamint a kiegyezést követően a Ludovika Akadémián és a Magyar Tudományos Akadémián vált európai színvonalúvá.

Rendfokozatok, fegyvernemi színek

A katonai egyenruha elkülöníti viselőjét a polgári lakosságtól. A 2021. évi CXL. törvény a honvédelemről és a Magyar Honvédségről rendelkezik a személyi állomány megkülönböztetését szolgáló jelzésekről.

„A személyi állomány, a csapatok és a járművek megkülönböztetésére jelzéseket kell alkalmazni. Ezek a katonai egyenruha, a katonai rendfokozati jelzés, a csapatkarjelzés és csapatjelvény, a Honvédség meghatározott közúti, légi és vízi járműveinek jelzései, valamint az összefoglaló honvéd elnevezés.” […] „A honvédek beosztásukhoz és feladataik végrehajtásához egyenruhát viselnek…” […] „A honvéd rendfokozatát az egyenruhán elhelyezett rendfokozati, vagy megkülönböztető jelzések fejezik ki. Az önkéntes tartalékos a szerződésben meghatározottak szerint rendfokozatot visel. Rendszeresített rendfokozat viselésére kizárólag a honvéd, a rendvédelmi szervek állománya, valamint – a rá vonatkozó korlátozásokkal – e szervezetek nyugállományú tagja és az önkéntes tartalékos jogosult.” […] „A csapatkarjelzés a honvéd karjelzés szerinti honvédelmi szervezethez való tartozásának és korábbi honvédelmi szervezetének megkülönböztető jele.”[61]

A katonai egyenruhát a Magyar Honvédség Öltözködési Szabályzatának megfelelően kell viselni.

A katonai öltözeteket viselésük szerint típusokba osztályozzák. „A gyakorló öltözet a honvédelmi szervezetek tényleges állományának alapruházata békeidőben és békétől eltérő időszakban egyaránt”,[62] amely általános, repülőszerelő, repülőműszaki és repülőhajózó öltözetekre tagozódik.[63] A terepszínű ruházat kialakulása a tűzfegyverek 19. századi fejlődésének köszönhető, korábban csupán a hadseregek vadászalakulatai hordtak szürke színű egyenruhát, szemben a többi katona élénk színű uniformisával. Az egyre nagyobb lőtávolságú és pusztító erejű fegyverek miatt a korábbi díszes és feltűnő egyenruhák helyett az addig jellemzően munkaruhaként funkcionáló tábori ruházatot hordták a katonák a harctéren.[64] Az első világháború előtt már szinte valamennyi európai hadsereg homogén, terepszínű egyenruhákat rendszeresített,[65] a több színnyomású katonai ruhák a második világháború időszakában jelentek meg, elsőként a németeknél. Magyarországon az első tereptarka gyakorló ruházatot 1987-ben rendszeresítették. Jelenleg hazánkban a hadi- (gyakorló-) öltözet a 15M ruházat, amelynek mintázata és 6 szín (világoszöld, sötétbarna, középbarna, zöld, homok, khaki) alkotta színvilága miatt főleg nyáron és ősszel biztosít álcázást harcászati környezetben.[66]

Emellett létezik a köznapi, az ünnepi és a társasági típusú öltözet, amelyek mindegyike általános, légierő által viselt és hadihajós változatokra tagozódik. Az Öltözködési Szabályzat rögzíti továbbá, hogy díszöltözetet viselnek a Magyar Honvédség dísz(al)egységei,[67] valamint a katonazenekarok[68] állománya díszelgési szakfeladataik végrehajtása során, nemzeti és állami ünnepeken, kiemelkedő katonai és társadalmi rendezvényeken, temetéseken, továbbá az elöljáró által meghatározott alkalmak esetén. Egyetemünk polgárai, az MH Ludovika Zászlóalj állományába tartozó honvéd tisztjelöltek honvéd tisztjelölti díszöltözetet viselnek a tisztavatáson, az MH és a Nemzeti Közszolgálati Egyetem ünnepélyes katonai, valamint kulturális eseményein.[69]

1. ábra: Állomány és rendfokozati csoportok, valamint viselt rendfokozatok a Magyar Honvédségben

Forrás: a 2012. évi CCV. törvény 1. melléklete alapján készítette a szerző

A rendfokozatok történelmi fejlődés eredményeként jöttek létre: a modern hadseregek 17. századi megszületésével egy időben alakultak ki és egységesedtek.[70] A hazánkban használatos rendfokozatokat először 1849-ben rögzítették, a honvédségre 1868 után vezették be.[71] A ma használt egységes jelzésrendszer a rendszerváltást követően alakult ki, a Magyar Honvédség mellett a hazánkban szolgálatot teljesítő rendvédelmi szervezetekben is nagyjából azonos. A rendfokozat a fegyveres erő és a rendvédelmi szervezetek állományának szervezeti struktúrában elfoglalt helyére utaló jelzés, amely egyben behatárolja a beosztást is.[72] Magyarország fegyveres erejénél rendszeresített állománycsoportok, a rendfokozati csoportok és a rendfokozatok az alábbiak.[73]

A fegyvernemi jelzés „az egyenruhán viselt szimbólum a szakmai végzettséget, illetve a fegyvernemi hovatartozást fejezi ki”.[74] Megjegyzendő, hogy ez a besorolás nem teljesen felel meg a későbbiekben tárgyalt „fegyvernem” definíciónak, ugyanis a szakcsapatoknak (például műszaki, vegyivédelmi) is fegyvernemi jelzésük van. A rendszeresített fegyvernemi jelvények, jelzések: tábornok, légvédelmi lokátoros, repülő, elektronikai harcász, térképész, egészségügyi, felderítő, tábori lelkész (csillag), tábori lelkész (kereszt), tüzér, zenész, informatikai, hadihajós, mérnök (technikus), gépkocsiszállító, harckocsizó, lövész, vegyivédelmi, légvédelmi tüzér, katonai nemzetbiztonsági, híradó, hadtáp, jogi és igazgatási, közlekedési, műszaki, pénzügyi, koronaőr, palotaőr, katonai rendész.[75]

2. ábra: Fegyvernemi (vagy szakbeosztási vagy állománykategóriát kifejező) színek

Forrás: a 10/2022. (IV. 28.) HM rendelet 1. melléklet 164. pontja alapján készítette a szerző

A fegyvernemi szín „az azonos fegyvernembe tartozó katonák könnyebb elkülönítésére szolgál. Leggyakrabban a rendfokozati jelzés alapszíne, de előfordulhat más ruhadarabon is”.[76] A Magyar Honvédségnél rendszeresített fegyvernemi (vagy szakbeosztási vagy állománykategóriát kifejező) színek és a hozzájuk tartozó fegyvernemek, állománykategóriák a következők.

Ezek a színek a szakmai sál színében, valamint a katonák köznapi, ünnepi és társasági öltözetének ruhadarabjain (sapka-topánalátét, vállzsinór, díszzsinór, mellzsinór, rendfokozati jelzés) jelennek meg.

A katonai erő fogalma és tartalma

A Hadtudományi lexikon szerint az államok a katonai biztonságuk szavatolása, területük, szuverenitásuk, értékeik védelmére, érdekeik érvényesítése céljából fegyveres erőket tartanak fent.

„A fegyveres erők összetétele az állam globális, illetve regionális érdekérvényestő szándékától, veszélyeztetettségétől és gazdasági lehetőségeitől függően szárazföldi, légi és űrvédelmi, haditengerészeti haderőnemeket, stratégiai elrettentő erőket, légideszant-csapatokat, tengerészgyalogságot, különleges műveleti erőket, nemzeti gárdát stb. tartanak fenn és készítenek fel alkalmazásra.”[77]

A katonai erő az állam fegyveres erejének fő része, azaz a haderő. Magyarország Alaptörvénye szerint: „Magyarország fegyveres ereje a Magyar Honvédség.”[78] A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2021. évi CXL. törvény szerint: „A Honvédség polgári irányítás alatt álló, függelmi rendszerben működő, békében az önkéntességen, hadiállapotban az önkéntességen és az általános hadkötelezettségen alapuló fegyveres erő, amelynek szervezetét a Honvéd Vezérkar és az alárendeltségébe tartozó honvédségi szervezetek összessége képezi.”[79] A Magyar Honvédség vezető szerve a Honvéd Vezérkar (HVK), amely az ország katonai védelemre való felkészítésének stratégiai szintű tervezését-szervezését, valamint a Magyar Honvédség (MH) katonai tevékenységének felső és műveleti szintű feladatait irányítja. „A HVK a Magyar Honvédség Parancsnoksága jogutód szervezeteként 2023. január 1-jei hatállyal alakult meg, székhelye Székesfehérvár, jelenleg azonban két helyőrségben, Székesfehérváron és Budapesten települ.”[80]

A Magyar Honvédséget a Honvéd Vezérkar főnöke vezeti, aki szolgálati elöljárója, hivatali felettese a Honvédség szervezeteiben szolgálatot teljesítő tényleges állomány tagjainak. Vezetési jogkörében többek között kidolgozza és előterjeszti az ország fegyveres védelmének tervét, meghatározza a Honvédség készenléte fokozásának rendjét, tervezi és vezeti a Honvédség kiegészítését, valamint kidolgozza a Honvédség felkészítésének és kiképzésének rendjét. Kidolgozza továbbá és a honvédelmért felelős miniszternek felterjeszti a Honvédség szervezetére, felszerelésére, valamint az ország területének hadműveleti előkészítésére vonatkozó igényeket és terveket, és biztosítja azok végrehajtását. További feladatai a Magyar Honvédség mindennapi működésének feltételeit célozzák.[81]

Szervezeti felépítését tekintve a Honvéd Vezérkart közvetlen alárendeltségébe tartozó katonai szervezetek, valamint önálló szervezeti egységek (szakterületekért felelő irodák, főnökségek, csoportfőnökségek, referatúrák és központ) alkotják. Az előbbieket hat parancsnokság alárendeltségébe, valamint egyéb szervezetek körébe szervezték.

A Magyar Honvédség Szárazföldi Parancsnoksága (Székesfehérvár) a szárazföldi haderőnemét alkotó, alárendeltségébe tartozó szárazföldi katonai szervezeteket vezeti, amelyek az MH Bocskai István 11. Páncélozott Hajdúdandár (Debrecen), az MH Klapka György 1. Páncélosdandár (Tata), az MH Kinizsi Pál 30. Páncélozott Gyalogdandár (Hódmezővásárhely), az MH Bornemissza Gergely 2. Felderítőezred (Debrecen), az MH II. Rákóczi Ferenc 14. Műszaki Ezred (Szentes), az MH Sodró László 102. Vegyiharc Ezred (Székesfehérvár), valamint az MH 1. Tűzszerész és Folyamőr Ezred (Budapest).

A Magyar Honvédség Összhaderőnemi Különleges Műveleti Parancsnoksága (Szolnok) a különleges felderítés, közvetlen műveletek, katonai segítségnyújtás és nem hagyományos hadviselés tervezéséért, szervezéséért és a végrehajtó különleges műveleti és rohamlövész osztagok irányításáért felelős. Alárendelt szervezete az MH vitéz Bertalan Árpád 1. Különleges Műveleti Dandár (Szolnok).

A Magyar Honvédség Légierő Parancsnoksága (Veszprém) fő feladata a légierő képességeinek fenntartása, fejlesztése. Alárendeltségébe tartozik az MH 47. Bázisrepülőtér (Pápa), az MH vitéz Szentgyörgyi Dezső 101. Repülődandár (Kecskemét), az MH Kiss József 86. Helikopterdandár (Szolnok) és az MH Dánielfy Tibor 205. Légvédelmi Rakétaezred (Győr).

A Magyar Honvédség Kiberműveleti Parancsnoksága (Szentendre) meghatározza az MH képességei fejlesztéséhez szükséges stratégia irányokat a kibervédelem és a kiberműveletek területeken, illetve vezeti a kiberműveleteket és az információs műveleteket (civil-katonai együttműködés, azaz CIMIC, illetve pszichológiai hadviselés, azaz PSYOPS) hadműveleti szinten. Közvetlen szolgálati alárendeltségébe az MH Kiber- és Információs Műveleti Központ (Szentendre) tartozik.

A Magyar Honvédség Tartalékképző és Támogató Parancsnokság (Budapest) feladatai igen sokrétűek. Ide tartozik többek között a területvédelem, a hadtáp, haditechnika, közlekedés és katonai elhelyezés szakterületeinek központi logisztikai feladatai, az önkéntes tartalékos és helyőrségtámogató rendszer fejlesztése, a hátországvédelem koncepciójának kialakítása, a honvédelmi felkészítés és nevelés, illetve a társadalmi kapcsolatok elmélyítése. Alárendeltségében az MH Geoinformációs Szolgálat (Budapest), az MH Katonai Igazgatási és Központi Nyilvántartó Parancsnokság (Budapest), az MH Anyagellátó Raktárbázis (Budapest), az MH Lahner György 2. Ellátóezred (Kaposvár), az MH Böszörményi Géza Csapatgyakorlótér Parancsnokság (Várpalota), az MH 1. Területvédelmi Ezred (Gödöllő), az MH 2. vitéz Vattay Antal Területvédelmi Ezred (Nyíregyháza), az MH 3. Területvédelmi Ezred (Szolnok), az MH 4. Területvédelmi Ezred (Szeged), az MH 5. Területvédelmi Ezred (Kaposvár), az MH 6. Sipos Gyula Területvédelmi Ezred (Székesfehérvár), az MH 7. Területvédelmi Ezred (Győr) és az MH Szentendrei Helyőrségtámogató Parancsnokság (Szentendre) található.

A Magyar Honvédség Haderőmodernizációs és Transzformációs Parancsnokság (Szentendre) beazonosítja a Magyar Honvédség transzformációs irányait, meghatározza a hosszú távú katonai képességfejlesztések stratégiai szintű irányelveit, végrehajtja és az MH szintjén irányítja, felügyeli az innovációval, a kutatás-fejlesztéssel és a modernizációval kapcsolatos feladatokat. Irányítása alá az MH Altiszti Akadémia (Szentendre), az MH Ludovika Zászlóalj (Budapest) és az MH Béketámogató Kiképző Központ (Szolnok) tartozik.[82]

A HVK közvetlen alárendeltségébe tartozik továbbá az MH Légi Műveleti Vezetési és Irányítási Központ (Veszprém), az MH Nagysándor József 51. Híradó- és Vezetésbiztosító Dandár (Székesfehérvár), az MH vitéz Szurmay Sándor Budapest Helyőrség Dandár (Budapest), az MH Katonai Rendészeti Ezred (Budapest), az MH Rekreációs, Kiképzési és Konferencia Központ (Balatonakarattya), az MH Egészségügyi Központ (Budapest), az MH Katonai Képviselő Hivatala (Brüsszel), az MH Nemzeti Katonai Képviselet (Mons) és az MH Nemzeti Összekötő Képviselet (Norfolk).[83]

A HVK önálló szervezeti egységei a Gazdálkodási Iroda, az Összekötő Iroda, a Katonai Rendészeti Iroda, a Vezérkari Iroda, a Tervezési és Vezetési Főnökség, a Jogi és Igazgatási Főnökség, a Biztonságtechnikai Főnökség, a Repülésbiztonsági Főnökség, a Belső Ellenőrzési Főnökség, a Társadalmi Kapcsolatok és Életpálya Fejlesztési Főnökség, a Stratégiai Kommunikációs Főnökség, az Ügyvitelszervezési és Nyilvántartó Osztály, a Biztonsági Referatúra, a Személyzeti Csoportfőnökség, a Hadműveleti Csoportfőnökség, a Logisztikai Csoportfőnökség, a Haderőtervezési Csoportfőnökség, az Infokommunikációs és Információvédelmi Csoportfőnökség, a Kiképzési Csoportfőnökség és az Összhaderőnemi Művelettervező és Irányító Központ.[84]

A 24/2019. (VII. 2.) OGY határozat rendelkezik a Magyar Honvédségnél rendszeresíthető beosztások számáról.[85] E határozat szerint a Magyar Honvédség Parancsnoksága, valamint az alárendeltségébe tartozó katonai szervezetek békeidőszaki, rendszeresíthető beosztások száma 37 650 fő, azaz ennyi főben maximalizálták az említett szervezeteknél szolgálók számát. Ebbe nem tartoznak bele a rendelkezési állományban,[86] a Honvédelmi Minisztériumnál, és más, a honvédelmi miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezeteknél szolgálók. 2018-ban a Magyar Honvédségnél szolgálók mintegy 20%-a volt nő, amely arány a legmagasabb a NATO-n belül (az átlag 11,3%).[87] Az egyenruhát viselők száma a rendszeresíthető beosztások számánál kevesebb, mintegy 22 700 fő.[88] Az okok egyrészt a Honvédségnél alkalmazott civil honvédelmi alkalmazottak és munkavállalók, másrészt a feltöltetlen beosztások számában keresendők. A fenti országgyűlési határozat 20 ezer főben maximalizálta a – területvédelmi, speciális önkéntes, műveleti és védelmi – tartalékosok létszámát.[89] Jelenleg ennek a létszámnak mintegy 60%-a áll rendelkezésre.

A fegyveres erő belső struktúrája

A fegyveres erő belső struktúrájának alakulása a haditechnika fejlődésének köszönhető. A különböző földrajzi közeg, az eltérő fegyverzet elkülönítette egymástól a különböző haderőnemeket, fegyvernemeket, szakcsapatokat és csapatnemeket. A rendszer elvei egyetemesen egységesnek számítanak, azonban a világ fegyveres erőit tekintve országonkénti sajátosságokat is megfigyelhetünk. A magyar hadtudományi szakirodalomban elsőként Stromfeld Aurél foglalkozott a fegyveres erő szervezési kérdéseivel 1910-ben megjelent Hadseregszervezés című tankönyvében. Ebben a harc megvívásához szervezett kötelékeket csapatoknak nevezte, amelyeket parancsnokságok vezetnek. A csapatok felkészítéséért és kiképzéséért felelősként az intézeteket jelölte meg, míg azok szükségleteit továbbító eszközöket vonatnak nevezte. Hatóság névvel illette azokat az intézményeket, amelyek részben a fegyveres erő vezetésére, részben kiegészítésére szolgáltak.

A szárazföldi haderőnemen belül „hivatás és fegyverzet” alapján fegyvernemeket különített el: a gyalogságot, a lovasságot és a tüzérséget főfegyvernemeknek, a műszakiakat segédfegyvernemnek nevezte. A fegyvernemeket csapatnemekre tagolta, amelyek szervezési alapjának a csapattesteket tartotta. 1940-ben Suhay Imre Hadviselés és hadvezetés. A katonai, gazdasági és szellemi háború lényege, módszere és eszközei című munkájában elkülönítette a szárazföldi, a tengeri és a légi haderőket. Eme szétválasztás alapján már három klasszikus haderőnemről beszélhetünk. A struktúra további változása, új haderőnemek létrejötte a hidegháború és a posztbipoláris rendszer haditechnikai fejlődésének eredményei, hiszen bizonyos országokban a rakétacsapatok vagy a kozmikus (űr)erők napjainkra önálló haderőnemet alkotnak.

A honvédelemről szóló törvény szerint a Magyar Honvédség szervezeteit úgy kell kialakítani, hogy békeidőszakban, válságkezelési és hadiállapoti működési rendnek megfelelően „együttesen képesek legyenek a Honvédség feladatrendszerének végrehajtására”.[90]

A haderőnem az állam fegyveres erőinek része. A haderőnemeket egymástól eltérő, sajátos, elsősorban csak rájuk jellemző fegyverzet, haditechnikai eszközök, szervezet, vezetési, kiképzési rendszer és módszer jellemzik, ebből fakadóan eltérő módon vívják harcukat is. Alapvető fegyvernemei meghatározott közegben, földrajzi térségben, térben (földön, vízen, levegőben, kozmikus térben) fejtik ki tevékenységüket. A három alapvető haderőnem a szárazföldi erők, a légierő és a haditengerészet, amelyeken felül országonként változó a fegyveres erők haderőnemi struktúrája. Leginkább az országok földrajzi helyzete határozza meg ezt a rendszert, de az egyes államok katonai hagyományai is befolyásolhatják. Magyarországon a szárazföldi csapatok és a légierő alkotnak haderőnemet.[91]

Az ENSZ Biztonsági Tanácsa (BT) öt állandó tagjának fegyveres erőit áttekintve jól kidomborodnak az országok közötti különbségek. Az Amerikai Egyesült Államokban a szárazföldi erők, a haditengerészet, a légierő, a tengerészgyalogság, az űrerők és a parti őrség. Az Oroszországi Föderáció fegyveres erőit a három haderőnem, a szárazföldi erők, a haditengerészet és a légi-kozmikus erők, valamint a két önálló fegyvernem, a hadászati rakétacsapatok és a légideszant csapatok alkotják. A Kínai Népköztársaság haderőnemei a szárazföldi csapatok, a haditengerészet, a légierő, a rakétacsapatok, valamint a hadászati támogató erők, amelyek a kibertérben, az űrben folyó katonai műveletekért, valamint az elektronikai hadviselésért felelősek. Az Egyesült Királyság haderőnemi szerkezete a klasszikus felosztás szerinti, mivel a szárazföldi haderőnem mellett a haditengerészet és a légierő alkotják. Franciaországban a szárazföld erők, a haditengerészet, a légi- és űrerő, valamint a csendőrség alkotnak haderőnemeket.