ÖRKÉNY ISTVÁN MŰVEI

A sorozatban korábban megjelent

Egyperces novellák

Glória • Macskajáték

Tóték • „Rózsakiállítás”

Babik • Egy négykezes regény tanulságos története

Tengertánc. Novellák I.

Niagara Nagykávéház. Novellák II.

Lágerek népe • Emlékezők

Sorozatszerkesztő

Reményi József Tamás

Szerkesztette és a jegyzeteket írta

Radnóti Zsuzsa

© Örkény István jogutódai, 2024

© Helikon Kiadó, Budapest, 2024

Minden jog fenntartva

Egyperces életrajz

Amikor megszülettem, olyan feltűnően szép voltam, hogy a főorvos a karjára vett, és szobáról szobára végigmutogatott a klinikán. Azt mondják, még mosolyogtam is, amitől a többi mamák irigyen felsóhajtottak.

Ez röviddel az első világháború kitörése előtt történt, 1912-ben, s azt hiszem, ez volt egyetlen teljes értékű sikerem. Ettől kezdve életem folytonos dekadencia. Nemcsak szépségemből vesztettem, fogaimból s hajamból hullattam el, hanem a külvilággal szemben is egyre inkább alulmaradtam.

Se akaratomnak nem tudtam érvényt szerezni, se tehetségemet kihasználni. Hiába tudtam, hogy író akarok lenni, apám patikus volt, s ahhoz ragaszkodott, hogy én is az legyek. S még ez se volt neki elég! Arra vágyott, hogy több legyek nála, s amikor patikus lettem, még egyszer egyetemre küldött, hogy vegyészmérnök is legyek. Újra várhattam négy és fél évig, amíg szívvel-lélekkel az írásnak szentelhettem magam.

De meddig? Alig vettem néhány mély lélegzetet, amikor kitört a háború. Magyarország hadat üzent a Szovjetuniónak, s engem kivittek a frontra, ahol hamarosan megverték a mi hadseregünket, engem pedig elfogtak az oroszok. A fogságban megint eltöltöttem négy és fél évet, de hazaérve újabb viszontagságok vártak, melyek nem könnyítették meg az én írói pályámat.

Már ebből is mindenki láthatja, hogy amit ilyenformán a világra sikerült hoznom – néhány kisebb-nagyobb regényt, öt-hat novelláskötetet, két színdarabot –, úgyszólván titokban írtam, néhány szabad órámban, melyeket sikerült ellopnom a történelemtől. Talán ez az oka, hogy mindig szűkszavúságra törekedtem, rövidségre, pontosságra, a lényeget keresve, sokszor kapkodva, minden csöngetéstől összerezzenve, mert sem a postástól, sem más érkezőtől nem sok jót várhattam.

Ez a magyarázata annak is, hogy újszülöttként talán elértem a tökéletességet, de aztán csak koptam, csúsztam, bukdácsoltam, és bár egyre jobban kitanultam a mesterséget, önmagamat, a bennem rejlő beteljesülést mindig elérhetetlennek éreztem.

1968. Részlet

Visszanézve. Szépirodalmi, 1985

HÁBORÚ ELŐTT

Egy Damjanich utcai házhoz

Hároméves koromig laktunk itt. Csúnya egy bérház. Végig-végignézek kopár ablaksorán, és próbálok érezni valamit. „Itt jöttem a világra” – mondom. És: „Itt szült meg anyám.” – „Itt vettem először lélegzetet.” Hiába mondom, nem fog el megindultság, szemembe nem szökik könny. Vagy kunyhóban, vagy palotában kell annak megszületnie, aki büszke akar lenni szülőházára.

Mit kaptam tőle? Fedelet. Nem nyomta rám „egyénisége bélyegét”, mert egyéniségének nincsen bélyege. Szürke, kopott, rideg, öreg. Nincs pátosza: igaz, pátoszom nekem sincs. Nincs már hiúság benne. Bennem is alig. Több mint tíz éve visel néhány aknaszilánk ütötte sebhelyet. Úgy látszik, ezek a hegek el nem mulaszthatók, mert én is viselek néhányat magamon. Mégiscsak van valami közöm vele. Ugyanaz a kéz intézte sorsunkat. S én, aki az imént még egykedvűen tovább akartam menni, egy percre belépek a kapun.

Félhomály, csend és kriptai hűvösség fogad.

Minden pesti kapualjnak ugyanaz a szaga. Az ázott keramit, a zsírban fonnyasztott hagyma és a repedésekből kivirágzó vakolat szagából keveredik össze, mindenütt ugyanolyan arányban. Nem tudhatom, felismerem-e valóban ezt a homályos zugot, vagy a később látott lépcsőházak képei tükröződnek-e benne – de ismerősnek érzem a csempével kirakott lábazatot és fölötte a fal minden repedését. Ismerős vagyok itt, bár ez nem otthonom. Itt születtem, de mégsem ez a hazám. Mint ahogy a fecske szalmatörekből, nyálból, türelemből, úgy rak a városi ember is – művi úton – fészket magának. Városi embernek csak képzeletében él a hazája.

Nekem is vannak Pesten fáim, szobáim, házaim, ahol pedig sohasem laktam, ahol járni is csak ritkán jártam, de ahová mégis mindenünnen hazavágyom. A Damjanich utca nem közülük való.

De talán az egyik lakás valamelyik szobájában van egy ajtófélfa, melyre negyven évvel ezelőtt egy kis vonást húzott anyám. Akkora voltam hároméves koromban. Ha megtalálnám azt az ajtófélfát, lemérhetném rajta, hogy mennyit nőttem azóta. De mihez mérjem, hogy mennyit gyarapodtam okosságban, műveltségben, kézügyességben, zenei hallásban, részvétben és emberségben? Nincs ilyen vonás.

Amíg itt laktam, csak apámat és anyámat szerettem. És Gizi nénit és Józsi bácsit és a nagyanyáimat. Ők adtak ennem, innom, cukrot szopogatnom, ők becéztek, csókoltak, játszottak velem. Csak őket szerettem, és csak jótéteményeikért.

És most? Lássuk hát, mennyit gyarapodtam! Ha sokat nem is, valamit megszívleltem. Hogy az embert akkor is tudom már szeretni, amikor kifoszt, elárul és becsap.

Negyven év a tanulásra: semmi. S ha ezt a kettőt jól megtanultam, akkor mégiscsak vittem valamire.

1955

Felnőttkorban egyre jobban megtapasztalja…

Felnőttkorban egyre jobban megtapasztalja az ember, hogy mennyit bír átugrani, és ha jó a hó, mekkora lejtőn tud lesiklani. Persze, addig volt jó, amíg ezt nem tudtam. A felnőtté válás tulajdonképpen leszűkülés azokra a lehetőségekre, amelyeket meg tudunk csinálni. Mindenesetre én úgy érzem, hogy megőriztem magamnak a lehetőségek tágabb perspektíváját. Kosztolányi mondta: amikor este lefekszem, soha nem tudom, hogy reggel, felkelve költő leszek-e még. Precízen, kegyetlen pontossággal fejezte ki minden alkotó ember örökös létbizonytalanságát. Hisz rettenetesen tragikus mesterség is ez, milyen sok hősi halottja van! Olyanok, akik húsz-harminc évesen megrekedtek, és ennek egyetlen ellenszere van: a fiatalság. Azt hiszem, nincsenek öreg alkotók, mert az alkotás maga fiatalkori jelenség. S ha egy alkotó megöregszik, nem alkot többé…

Interjúrészlet az Ifjúsági Magazinból, 1977/7.

Néhány fiatal barát…

Néhány fiatal barát, akik valamennyien írónak érezték magukat, és jó néhányan közülük írókká is lettek, kihasználva azt a sajtótörvényt, amely évente tízszer kiadott lapok engedély nélküli megjelenését lehetővé tette, összedobtuk, ami kis pénzünk volt, megállapodtunk egy nyomdásszal, és így hoztuk létre Keresztmetszet1 címen ezt a lapot…

Vándor Lajosék2 Német utcai, szegényes, szoba-konyhás lakásában, amikor a szülők nem voltak otthon, a hétnek egy bizonyos délutánján volt a szerkesztőségi óra. Följárt oda egy csomó ember, aki hírét vette, hogy Keresztmetszet címen is van egy lap a sok közül, ahová föl lehet vinni a kéziratokat. Ezt ott helyben, a konyhában elbíráltuk, elfogadtuk vagy visszautasítottuk, és így születtek ezek a számok.

Beszélgetés Lázár Istvánnal, 1978. Részlet

Lázár István: Örkény István. Szépirodalmi, 1979

Szabédi Lászlónak Kolozsvárra, 1934–19353

Igen tisztelt Uram, –

Sándor bátyja biztatására bátorodtam fel, hogy önnek ismeretlenül levelet írjak, s mert én ismeretlennek nem érzem önt, akinek darabját, néhány novelláját és cikkét az Ellenzékből, főleg pedig verseit szép számmal már ismerem. Ami pedig a végső impulzust megadta, azt szabadjon bővebben részleteznem.

Elképzelésem nagy vonalakban a következő: Mindkettőnk érdeke, hogy ne csak otthon, hanem a testvérhazában is, legalább időnkint, szerepeljünk. Önnek a materiális kibontakozás lehetőségét, nekem egy erkölcsi presztízst jelentene ez, s azt hiszem, ebben könnyűszerrel lehetnénk egymás segítségére. Intézményét, mely olvasatlanul szokta megemészteni a kellően be nem harangozott verseket, s figyelembe véve, hogy a prostitúció azon fajtáját, mely a költőket a szerkesztőségek előszobáiba vezeti, a magam részéről nem bírom el, s gondolom, ön is utálja (ha ott nincs is szüksége rá, mint örömmel látom, itt enélkül boldogulni nem lehet!), a kölcsönös segítségnek már itt is hasznát vehetnénk.

Ugyanis a más dolgaiban eljárni lényegesen kellemesebb, s ha meggondoljuk, több sikerrel kecsegtet. Menedzselésről van csak szó – s nem protekcióról; ezt nem győzöm eléggé hangsúlyozni. Hogy egy példát mondjak: a P. N.4 lektorai lírában: Kárpáti Aurél és Földi.5 Mindkettő ingatag kritikájú – erről meggyőződhetik a P. N. verseit olvasva, persze Szabó Lőrincet6 és nagy néha Mécset7 kivéve. Csapnivalók. Egy másik eset: A Vajda János Társaság, melynek én vagyok titkára, évenkint lírai antológiát ad ki. A tavalyinál az ön verseit tudtommal el sem olvasták – pedig az anyag jó volt –, de nem volt senki, aki a szükséges lökést megadta volna a dolognak. Persze, a jövőben ez nem fordulhat elő, s ugyanez vonatkozik a Társaság havonkint ismétlődő előadóestjeire is.

Mint értesülök, ön is lapalapítási tervekkel foglalkozik. Az én lapom (Keresztmetszet vagy Ablak címen), ha anyagiak addig rendezhetők, októberben indul. Itt is bizonyos fix bázist jelentenénk egymásnak, ha másban nem is, a kölcsönös megjelentetés vagy akár csak egy hirdetés formájában. De ezenkívül a színházak, lapok, folyóiratok stb. is könnyebben megközelíthetők az ön számára általam, aki itthon vagyok és ismerős, mint bármilyen levél vagy outsider közbenjáró által.

Mindez persze csak terv vagy ötlet, amit ön legjobb belátása szerint elfogad, vagy elutasít aszerint, amint saját érdekében legjobbnak ítéli. Ideális alapon lehet valaki író, de karriert nem csinálhat. S utóbbi szükséges rossz. Tehát kérem, hogy csakis saját érdekét szem előtt tartva döntsön – szívességét épp a dolog természeténél fogva nem szeretném igénybe venni.

Mindenesetre mellékelem néhány versemet, cselekedjék legjobb belátása szerint. (Sajnos nem a java termésem – de ez még nem íródott meg. Hogy miért, azt egy későbbi levelemben szívesen megmagyarázom; a körülmények, amelyek ma egy írót gátolnak evolúcióban és célkitűzésében, sajnos általánosak és mindannyiunknál közösek.) Semmiképpen sem azt kívánom, hogy hozassa le – csak azt, hogy ha lehet, mutassa meg az ottaniaknak. Egy értelmes kritika – aminek itt eléggé szűkében vagyunk – többet ér tíz megjelenő írásnál. S még valami: kérem, ha tud valamilyen lapot, bármilyen obskúrus helyi szemle lehet, melynek pesti könyvkritikarovata még nincs kézben, írja meg a címét. Ingyen írnék kritikákat, s a recenziós példányokkal kárpótolnám magamat. A könyvek, főleg az újak, minden olcsóságuk mellett is túl drágák.

Amennyiben tervemet életképesnek tartja, küldje el nekem mindazon írását, melyet itt óhajt közöltetni. Szeretném, ha köztük lenne Pjotr c. darabjának szinopszisa is, ha egyáltalában tervez hasonlót, én már a kivonat alapján is érdeklődhetem a színházak körül. Verseket esetleg Nyugat, P. N. számára – bár ott pimasz gazdálkodás folyik, de számba jöhet még az újság, B. H.,8 vagy amit éppen gondol. Föltétlenül másodpéldányokat kérek, az itt szükséges kópiákról már én gondoskodom.

Nagy szószaporításomért elnézését kérem, s kíváncsian várom válaszát.

Üdvözli

kész híve

Örkény István

Budapest, 1934. augusztus

P. S.: Címem: Bpest VI., Vilma királynő út 28.

*

Igen tisztelt Uram, –

Először is engedje meg, hogy köszönetet mondjak szíves közreműködéséért, amely hozzásegített két versem megjelenéséhez. A megtisztelő hely, ahol a két vers lejött, külön örömet jelentett számomra, s hogy ezt csak most köszönöm meg, annak oka, hogy én is bizonyos eredmények felmutatása után akartam válaszolni.

Ezeket az eredményeket el is értem – ha ugyan eredménynek lehet nevezni azt, hogy a Belv. Színház a Férjem, az oroszlánvadász c. vígjátékát soron kívül olvastatta el. Miután a lektorban – Kürti Pál9 – nem bíztam, Herman10 direktort kértem meg a darab elolvasására, ami a napokban meg is történt. A válasz ugyanaz volt, mint amit a Víg lektora mondott: ugyanis, hogy a vígjátéki beállítás folytán Magyarországon elő nem adható. Ezt a kritikát, a viszonyokat ismerve, respektálni is kell: a helyzet az, hogy erdélyi miliőben csak irredenta darabot adnak elő, de azt még akkor is, ha az selejtesebb. (Pl. a múlt szezonban a Székely Mózes-féle11 Térkép vagy az Üzen a Hargita – mindkettő nagyon rossz volt. Utóbbinak pedig még sikere is volt!)

Úgy vélem, hogy itt az egyetlen színház, mely komolyan számba jöhet a darab bemutatásával kapcsolatban, az a Belvárosi, illetve a Bethlen téri is, de ott a darabnak egy másodpéldánya már hosszú idő óta hever, bizonyos kétes értékű ígéretekkel fűszerezve. Utóbbit ki kell várni, a Belvárosi pedig ezek után sajnos reménytelen. (Bár én már tavaly, a darab megérkezésekor megmondtam Sándor bátyjának, hogy a darab tendenciája a színi direktoroknak nem fog tetszeni, s a darab komikuma a pesti közönségnek nem lesz igényére, lévén itt egy uralkodó hacsek–sajós jellemkomikum és fodorlászlós helyzetkomikum az egyedül üdvözítő vígjátékstílus. Ennek ellenére még reménykedtem Herman Richárdban – sajnos hiába.) Ezek után legjobbnak vélem, ha a darabot visszaadom öccsének, aki említette, hogy szüksége van rá. Kérem, diszponáljon tetszése szerint. Magam részéről várom válaszát, s ha lehet, valami anyagot is, mert most semmi nincs a kezemben az egyetlen Táltos koromban c. novella kivételével, melyet elsőrangúnak tartok, de mint hallom, már megjelent. Színdarabügyben is szeretnék tenni valamit; amennyiben a darab aktuális, kérem a Pjotr részletes szinopszisát, 8–10 gépírt oldalon, erről inkább lehet az itteniekkel tárgyalni. Martonék irodájába mindenesetre fölviszem.

A magam anyagát illetően körülnézek, tudok-e valamit mellékelni – bár ebben erősen kételkedem, mert induló lapom minden időmet elrabolja.

Lehetőség szerint részletes válaszát várva, maradok őszinte tisztelője és híve

Örkény István

Kedves Uram – igazán csak indolenciámnak tudhatom be, hogy a levelet csak most küldöm el, holott már egy hónap óta megcímezve hever íróasztalomon. Elnézését kérem. – Egyéb anyag híján e verset mellékelem, bár erős a gyanúm, hogy már a múltkori szállítmánnyal is elküldtem ugyanezt. Üdvözli

Örkény

*

Mélyen Tisztelt Uram –,

emlékezve a Keresztmetszetben tavaly megjelent novellájára s arra a tetszésre, mely írását itt fogadta – nagy örömömre szolgálna, ha ismét hozhatnék valamit Öntől. Kérem, hogy egy vagy – ha van rá mód – két novelláját juttassa el hozzám; ha egy kisebb erdélyi lapban már megjelent, akkor az sem jelent akadályt. Persze az Ellenzék, Pásztortűz vagy a Helikon nagy olvasottsága következtében nem jöhet számításba.

Szíves közreműködésére feltétlenül számítok – és ismeretlenül is szívélyesen köszöntöm.

Híve

Örkény István

1935

Hát nézze, ebben a társaságban…

Hát nézze, ebben a társaságban, utólag, húsz évvel később kiderült, egy csomó kommunista is volt. Akármennyire is szerettük egymást, akármennyire is együtt diskuráltunk és loptuk a napot, ezt természetesen nem közölték velem. Egyszer csak apámnál megjelent két nyomozó – ez is egy ilyen groteszk helyzet –, és rendkívül tisztelettudó hangon azt mondták, hogy „méltóságos uram – apám magyar királyi kormányfőtanácsos volt –, kellemetlen dolgot kell önnel közölnünk”.

– Micsodát? – kérdezte apám.

– Kérem, a kedves fia rossz társaságba keveredett.

– Az én fiam? Hát hogyhogy?

– Kérem, bajok lesznek. Szabad egy tanácsot adnunk? Küldje ki a fiát Párizsba vagy valahová egy időre.

Így hát apám kiküldött Párizsba.

Részlet Vitray Tamás Ötszemközt című tévéműsorából, 1974

Párbeszéd a groteszkről. Magvető, 1981

Remenyik Zsigmondnak Londonból, 193812

Mr. Örkény

7 Winnington Rd

London No. 2.13

Kedves Zsigám –,

„adj a tótnak szállást, kiver a házadból”. Én is most hallom Anyámtól, hogy Te Goda Gábornak14 ismeretes – de megbocsátható – elfogultságoddal megdicsérted boldogtalan regényemet,15 s minthogy Goda Franklinék16 lektora, a regényem éppen nála feküdt, ez a dicséret igazán a kellő pillanatban érkezett. De hát régi tót szokáshoz híven, alighogy megköszönöm az első szívességet, máris kérem a következőt. A Szép Szónál17 ui. egy Nyár c. novellám hever, alighanem temetetlenül. Kérlek, boríts rá szemfedőt, vagy piszkáld föl halottaiból, hogy ne kísértse már tovább szegény emigráns tulajdonosát.

Szívességedet előre is köszönöm. Kérlek, add át kézcsókomat tündérszép Feleségednek, üdvözletemet Becskiéknek.18 Szeretettel ölel

Örkény Pista

Remenyik Zsigmond Örkény Istvánnak, 1942

Dormánd, 1942. február 25.

Heves m.

Drága Pistám:

egyéb haszontalan dolgaim miatt csak kissé elkésve jutottam kötetedhez,19 csak tegnap éjszaka jutottam hozzá, hogy végigolvassam. Szeretnék komoly, higgadt, mértékletes beszámolót adni gyönyörűségemről, de ebben a kapkodó életemben csak szuperlatívuszokra telik ma munkáddal kapcsolatban. Valóban remek töredékek ezek, méghozzá abból a fajtából, amit magam is nagyon szeretek. Valami borzongást éreztem olvastadkor, különösen a Magyarok Istene és a Fagyosszentek olvasásakor. Mindég tudtam, hogy egy bukott angyal bújik meg benned, azok minden irgalmával, jóságával, belátásával és konokságával. Viseld továbbra is tisztességgel azt a nagy tehetséget, amivel megvert a Teremtő. Ezen az egy úton, csakis ezen az egy módon tudod csak meghálálni neki, és egyben bosszút is állni rajta terhes adományaiért.

Nagyon köszönöm kötetedet, és kérlek, tarts meg továbbra is barátságodban, melyet szívből, igazán viszonzok. Szeretettel ölellek, mindég és mindenben híved és barátod:

Remenyik Zsigmond

Illyés Gyulának, 194120

Igen tisztelt Uram!

A Magyar Nemzet támadó cikkében egy helyütt megrovóan idézi könyvének azon részét, melyben egy vizsgázott könyvszakértő a mulatóban bevert tükrök ára és a gazdasági élet közötti egészséges kapcsolatot igyekszik bizonyítani.

Ha erre a pontra válaszolni óhajt, engedje figyelmét felhívnom Márai egy régebbi cikkére, mely még az újságban jelent meg, jó hat-nyolc esztendeje. Egyik, gondnokság alá helyezendő Esterházynak volt akkoriban váltókkal és tükörbeveréssel cifrázott kalandja, és ezzel kapcsolatban Márai – ha jól emlékszem, nem is ironikusan – pontosan a M. N. inkriminálta gondolatot fejtegette. Bizonyította, hogy a mulatóban elvert ezresek visszajutnak a gazdasági vérkeringésbe, mert a főpincérnek sincs holdingja Vaduzban stb., stb.

Ha ezzel az adattal szolgálatot tehetek, a jó ügy érdekében szívesen kikeresem a cikket is.

Őszinte híve és tisztelője

Örkény István

1941-ben, mikor az első kötetem jelent meg…

1941-ben, mikor az első kötetem jelent meg, egy csöpp kis kiadó adta kölcsön a nevét. Nekem viszont kétszáz előfizetőt kellett gyűjtenem. Mikor előálltam az ívekkel, úgy néztek rám az ismerőseim, mint egy kelekótya porszívóügynökre. Valami vacakot árultam háromért; rovarport, novellát, vagy mittudomén. Mikor megtudták, hogy novelláim nem ölik a poloskát, nagyon megbántódtak…

A Reggel című napilap Irodalmi Krónika rovata,
1948. július 5. Részlet

Kötetben: Visszanézve. Szépirodalmi, 1985

Tartalom

Egyperces életrajz

HÁBORÚ ELŐTT

Egy Damjanich utcai házhoz

Felnőttkorban egyre jobban megtapasztalja…

Néhány fiatal barát…

Szabédi Lászlónak Kolozsvárra, 1934–1935

Hát nézze, ebben a társaságban…

Remenyik Zsigmondnak Londonból, 1938

Remenyik Zsigmond Örkény Istvánnak, 1942

Illyés Gyulának, 1941

1941-ben, mikor az első kötetem jelent meg…

HÁBORÚS ÉVEK

Párizsból a háború kitörése napján…

Füst Milánnak, 1941

Sokat voltam katona…

Egy nap megkaptam a SAS-behívót…

Szilágyi János Györgynek a munkaszolgálatból, 1942

1942 májusában…

Levelek a frontról, 1942

Tábori lap Szilágyi János Györgynek

Vajna Jánosnak Voronyezsből

Szilágyi János Györgynek Voronyezsből

Egy munkaszolgálatos század tagja voltam…

Levelek a hadifogságból, 1945–1946

Családjának

Lukovszky Lászlónak

Családjának

Lukovszky Lászlónak

Családjának

Lukovszky Lászlónak

Családjának

Kolozsvári Grandpierre Emilnek és feleségének

Családjának

Örkény Hugóné levelezőlapja Örkény Istvánhoz, 1946

Ötödfél évet éltem távol…

HAZATÉRVE ÉS AZ ÖTVENES ÉVEK

Nagy Angélának, 1947–1948

Szentkuthy Miklósnak, 1947

Füst Milánnak, 1948

Karinthy Ferencnek és feleségének Rómába, 1948

Lengyel Balázsnak és Nemes Nagy Ágnesnek Párizsba, 1948

Levél a Rádióba, 1949

Levél a gyógyszertár átadásáról, 1950

Déry Tibornak, 1950

Nagy Angélának Szigligetről, 1950-es évek eleje

Nagy Angélának egy kelet-németországi körutazásról, 1952

Levelezőlap Sarkadi Imrének, 1952

Levelek egy csehszlovákiai körutazásról, 1954

Nagy Angélának és gyermekeinek

Illyés Gyulának

Nagy Angélának és gyermekeinek

Örkény István „káderlapja”, 1953

Devecseri Gábornak, 1954

Nagy Angélának és gyermekeinek a szigligeti Aranykagyló-völgyből, 1954

Nagy Angélának Visegrádról, 1955

Titkos jelentés Örkény Istvánról, 1955

Hévízi levelek, 1956 tavasza

Nagy Angélának

Karinthy Ferencnek

Füst Milánnak, 1956

Az embernek, az írónak és másnak is…

Nagy Angélának Szigligetről, 1957

Az egyperces novella megírása…

S ekkor egyszer csak elfogyott…

Önéletrajz (I.)

Levél a Chlorocidról, 1960

Önéletrajz (II.)

Réz Pálnak, 1958

Földes Annának a Nők Lapja szerkesztőségébe, 1958

Füst Milánnak, 1958

Radnóti Zsuzsának Balatonfüredről, 1959

HATVANAS ÉVEK

Gönczi Flórának Radnóti Zsuzsáról, 1959

Radnóti Zsuzsának, 1961

Második „káderlap” Örkény István vegyészmérnökről

Egy betiltás története, 1961

Nemes Dezső levele218

Tüskés Tibor két levele

Javaslat fizetésemelésre az Egyesült Gyógyszer- és Tápszergyárban, 1961

Lipták Gábornak és feleségének Balatonfüredre, 1959

Devecseri Gábornak, 1959 (?)

Lipták Gábornak és feleségének Balatonfüredre, 1961–1963

Az a bizonyos sztálinvárosi anekdota

Önéletrajz (III.)

Pilinszky Jánosnak, 1960-as évek eleje

Szilágyi János Györgynek, 1963

Lipták Gábornak és feleségének Balatonfüredre, 1964–1966

Déry Tibornak Balatonfüredre, 1966

Újhelyi Szilárdnak, 1966

Lipták Gábornak Balatonfüredre, 1966

Faragó Rézinek a Thália Színházba, 1967

Kazimir Károlynak, 1967 ősze

Déry Tibornak, 1967–1968

Lipták Gábornak Balatonfüredre, 1968–1970

Fencsik Flórának, 1967–1968

Illés Lajosnak, 1968

Réber Lászlónak, 1969

Tardos Tibornak Párizsba, 1969–1970

Somlyó Györgynek, 1969

Illyés Gyulának, 1969

Karinthy Ferencnek, 1969

Kazimir Károlynak, 1969

Vajda Sándornak Bécsbe, 1969

HETVENES ÉVEK

Molnár Gál Péter ügynöki jelentése a betiltott Pisti a vérzivatarban drámáról, 1970

Tardos Tibornak Párizsba, 1970

Cs. Szabó Lászlónak Londonba, 1970

Déry Tibornak és feleségének Balatonfüredre, 1971

Radnóti Zsuzsának Szigligetről, 1971

Vajda Sándornak Bécsbe, 1971

Déry Tibornak és feleségének Balatonfüredre, 1971

Tánya Voronkinának, 1971

Szigethy Gábornak, 1972

Vajda Sándornak Bécsbe, 1972

Déry Tibornak Balatonfüredre, 1972

Psota Irénnek és Ungvári Tamásnak, 1960-as évek vége, 1970-es évek eleje

Vercors-nak és feleségének Párizsba, 1972–1973

Cs. Szabó Lászlónak, 1973

Beszélgetés Cs. Szabó Lászlóval a BBC-ben, 1973

Cs. Szabó Lászlónak, 1973

Cseres Tibornak, 1973

Karinthy Ferencnek, 1973

Réz Pálnak, 1973–1974

Karinthy Ferencnek, 1974, 1977

Vajda Sándornak Bécsbe, 1974

Vercors-nak és feleségének Párizsba, 1974

Sinka Erzsébetnek, 1974

Várkonyi Zoltánnak, 1974

Mesteremül én legföljebb az életet…

Sulyok Máriának, 1975

Zelk Zoltánnak, 1975

Vajda Sándornak Bécsbe, 1975

Vercors-nak és feleségének Párizsba, 1975

Bajomi Lázár Endrének, 1975

Vajda Sándornak Bécsbe, 1975–1976

Levél a Pisti a vérzivatarban bemutatása tárgyában, 1975

Nagy Lászlónak, 1975

Rákos Sándornak, 1976

Eörsi Istvánnak, 1976

Amit írok, mindig abban a reményben írom…

Várkonyi Zoltánnak, 1976

Vajda Sándornak Bécsbe, 1976–1977

Én valamikor gyógyszerésznek készültem…

Szentkuthy Miklósnak, 1976

Cs. Szabó Lászlónak Londonba, 1977

Györgyey Klárának Orange-ba, 1977

Vajda Sándornak Bécsbe, 1977

Radványi Gézának Münchenbe, 1977

Vajda Sándornak Bécsbe, 1977–1978

Szécsi Margitnak Nagy László halálakor, 1978

Szabó Magdának, 1978

Vercors-nak Párizsba, 1978

Somlyó Györgynek, 1978

Karinthy Ferencnek, 1978

Sulyok Máriának, 1978

Sándor Ivánnak, 1978

Vajda Sándornak Bécsbe, 1978

Sütő Andrásnak Marosvásárhelyre, 1978

Dedikáció unokámnak, világrajövetele másnapján, 1978

Várkonyi Zoltánnak, 1979

Gobbi Hildának, 1979

Mérei Ferenc levele a Pisti a vérzivatarban premierje után, 1979

Vajda Sándornak Bécsbe, 1979

Földes Annának, 1979

Balassa Péterről Kovács Sándor Ivánnak, 1979

Vajda Sándornak Bécsbe, 1979

Aczél Györgynek, 1979

Végakaratom

Utószó

Címzettek és levélírók mutatója

Jegyzetek

Felelős kiadó M. Nagy Miklós

A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Nagy Zsejke

A szöveget gondozta Török Mária

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítóterv Váradi Zsolt

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 620 389 4

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Bona Nova SC – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License