Scarlet Wilson

Esther nővér titka

Alison Roberts

Rendkívüli ajánlat

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Scarlet Wilson, 2015 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A SZÍVHANG 738. eredeti címe: Cinderella and the Surgeon

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Bosnyák Edit

© Alison Roberts, 2006 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A Szívhang 739. eredeti címe: The Surgeon’s Perfect Match

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Vásárhelyi Zsolt

Nyomtatásban megjelent: a SZÍVHANG 738–739. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-898-6

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Scarlet Wilson

Esther nővér titka

1. FEJEZET

Esther a munkába menet legalább századjára dörzsölte meg a szemét. Abban reménykedett, hogy kicsit felélénkül attól, hogy a Temze mellett gyalogol, de a fáradtság csak nem akart elmúlni.

Tegnap este éjfélig dolgozott egy másik londoni kórházban, és elhatározta, hogy munka után újra fel fogja hívni az ügynökséget, hogy megkérdezze tőlük, nincs-e szükségük valakire.

Igazság szerint jó fizetése volt a Queen Victoria Kórház újszülött-intenzívosztályán, az NICU-n, és imádta a munkáját. De mostanában minden egyes pennyre szüksége volt, ami azt jelentette, hogy pluszmunkát kellett vállalnia.

Megint bebizonyosodott, helyesen tette, hogy két szakképesítést is szerzett, mert így nemcsak szülésznőként dolgozhatott, hanem ápolónőként is. Többnyire a Queen Victoria sürgősségi osztályán szokott helyettesítést vállalni, de időközben feltűnt a munkatársainak, hogy túl gyakran dolgozik, és a szolgálatvezető főnővér rendszeresen megjegyzéseket tett erre. Éppen ezért Esther bejelentkezett egy ügynökséghez.

Amikor a reggeli műszakos kollégáival együtt belépett a kórházba, eszébe jutott az a kis koraszülött, akiről már napok óta gondoskodott. Billy a terhesség huszonnegyedik hetében jött világra, szívbeteg volt, és tegnap délután a szokásosnál is gyengébbnek látszott. A fiatal anyuka a szülés óta el sem mozdult a kisfiú mellől, de ő is egyre betegebbnek tűnt.

Esther abban reménykedett, hogy az a „csodadoktor”, akiről napok óta beszéltek a kórházban, végre meg fogja vizsgálni a kis Billyt. A babának műtétre volt szüksége, de ezt a beavatkozást csak egy újszülöttekre szakosodott szívsebész végezheti el. De ez az orvos most épp egy másik kisfiút műtött meg Franciaországban, ezért Billynek várnia kell.

Esther felvette a világoskék műtősruhát, lófarokba kötötte a haját, és vetett egy pillantást az öltözőben lévő tükörbe. Borzalmasan nézett ki. Visszafogott sminkje sajnos nem tudta elrejteni a szeme alatt húzódó sötét karikákat.

Miközben a lépcsőház felé igyekezett, hangosan megkordult a gyomra. Olyan fáradt volt, hogy az utolsó pillanatig az ágyban maradt, ezért nem volt ideje reggelizni. Talán rá tudja venni a kolléganőit, hogy adják neki az első szünetet. Az étkezőben ilyenkor már a friss péksütemények illata terjeng, és ettől a gondolattól elmosolyodott.

– Jó reggelt! – üdvözölte vidáman a többieket, amikor belépett az intenzív osztályra.

Berakta az egyik szekrénybe a táskáját, és alaposan kezet mosott. Minden egyes alkalommal, amikor belépett ezen az ajtón, különleges energiát érzett, ami boldoggá tette. A halvány világítás, a gépek zaja, a betegek, a higgadtan tevékenykedő kollégái és az illat gondoskodott arról, hogy elemében legyen.

Miután megszerezte az ápolónői szakképesítést Edinburgh-ben, Londonba költözött, hogy szülésznőnek tanuljon. Kevés kórházban lehetett elvégezni a másfél éves gyakorlatot, és nagyon boldog volt, amikor kapott egy helyet a Queen Victoriában. Barátokat is szerzett, akikkel utána is tartotta a kapcsolatot, függetlenül attól, hogy néhányan már a világ túlsó felén dolgoztak.

Eleinte abban reménykedett, hogy szülésznőként fog dolgozni, de miután beosztották az újszülött-intenzívosztályra, azonnal érezte, hogy ott a helye. Mélyen megérintette a pici gyerekek sebezhetősége, ezért segíteni akart nekik, és a legapróbb javulásnak is rettenetesen tudott örülni.

Természetesen nem mindig alakultak jól a dolgok, és gyakran kellett megvigasztalnia a kétségbeesett családokat. Ennek elllenére el sem tudta képzelni, hogy másik osztályon dolgozzon.

Az egyik szülésznő felállt, és és felakasztotta a vállára a táskáját.

– Hogy van Billy? – kérdezte Esther.

Vetett egy pillantást a táblára, és elégedetten állapította meg, hogy megint a kedvenc betege mellé osztották be. Ma Billyről és a mellette fekvő, nyolc hónapos csecsemőről fog gondoskodni, aki valószínűleg csak néhány órát fog a kórházban tölteni, hogy ellenőrizzék a vércukorszintjét, mert az anyja cukorbeteg.

Ruth felsóhajtott.

– Elég fáradtnak tűnsz.

– Mert az is vagyok, ami elég furcsa, mert nem szokott megviselni a pluszmunka. – Esther megdörzsölte a halántékát. – Te is tudod, milyen helyzetben vagyok. Ha nyersz a lottón, és adsz nekem belőle egy keveset, akkor megígérem, hogy soha többé nem fogok extra műszakot vállalni. De addig elvállalok mindent, ami adódik.

Ruth vetett egy sokatmondó pillantást a barátnőjére, és átadta neki a betegeket.

– Billynek jó éjszakája volt. Az oxigéntelítettség már megközelíti a normális értéket. Még senki sem jött át a radiológiáról, hogy megállapítsa, jó helyen van-e az új szonda, ami azt jelenti, hogy egyelőre nem kap táplálékot.

Esther megcsóválta a fejét. Mindenképpen ki kellett deríteni, hogy a szonda valóban a gyomorban van-e, vagy az egyik tüdőben kötött ki. Amíg ezt nem állapítják meg, a csecsemő nem kaphat táplálékot.

– Mindjárt felhívom őket. Ha Callum van szolgálatban, azonnal ide fog küldeni valakit.

Ruth elmosolyodott.

– Ez nagyszerű! Ő mindig hallgat rád.

– Van még valami?

– Igen. Billy sebésze állítólag ma fog megérkezni. Nem tudom, pontosan mikor, de elvégeztük az előzetes vizsgálatokat, úgyhogy megnézheti az eredményeket, meghallgathatja Billy tüdejét, és kitűzheti a műtét időpontját.

Esther bólintott.

– És egyébként úgy hallottam, hogy egy herceg – tette hozzá Ruth, miközben odaadta Esthernek a következő beteg aktáját.

Esther már a bejegyzéseket olvasgatta. A másik védencét Laurának hívták, és császármetszéssel jött a világra. Az anyjának egyes típusú cukorbetegsége volt, és a szülés után Laura vércukorszintje megbolondult, de néhány órával ezelőtt stabilizálódott. Párszor még ellenőrizni fogják az értékeit, azután visszamehet az anyjához.

– Mit is mondtál? – kérdezte elgondolkodva.

Ruth elnevette magát.

– Azt mondtam, hogy az új sebész állítólag egy herceg vagy egy gróf.

Esther vállat vont.

– Na és? Talán ezért késik? Túlságosan elfoglalt? Az én védenceimmel ezt nem teheti meg.

– Csillapodj le! Lehet, hogy egyedülálló. – Ruth vetett egy sajnálkozó pillantást a barátnőjére, azután elindult az ajtó felé, de útközben visszafordult. – Az élet nem csak a munkáról szól. És viselkedj rendesen! Az új vendégorvosnak nem a hajszolt Crabbie Rabbie-t kellene megismernie, hanem a mi csodálatos szülésznőnket.

Esther körbenézett, abban a reményben, hogy talál valamit, amit a barátnője után hajíthat, de Ruth kiszaladt az ajtón. Esther megcsóválta a fejét, és elindult, hogy ellenőrizze a betegei és az anyukák állapotát.

Már a képzés első hónapjaiban ráragasztották ezt a becenevet. Mivel ápolónő végzettséggel rendelkezett, munkát vállalt más osztályokon, de az éjszakázás miatt feszültté vált, és ezt az állapotot a hazájában, vagyis Skóciában crabbitnek nevezték.

Egyik este összeveszett egy rezidenssel, aki többször is megszúrta az egyik betegét, mert nem találta el a vénáját, és nem is kért Esthertől segítséget. Amikor Esther meglátta a szúrásnyomokat a betege karján, elszakadt nála a cérna.

Az egész osztály hallotta, ahogy skót akcentussal leteremtette azt a rezidenst, ráadásul ez éppen január 25-én történt, az egyik skót nemzeti ünnepen, amikor Robert Burnsről emlékeznek meg. Ezt a rezidens is tudta, és mielőtt elmenekült, halkan megjegyezte a Robert becézésére utalva, hogy „Higgadj le, Crabbie Rabbie!”

Esther legnagyobb bánatára a kollégái attól fogva ezzel a névvel cukkolták.

Most odalépett hozzá az egyik ápolónő.

– Valami gond van?

– Nincs semmi gond – felelte Esther. – Megnéztem Billy röntgenfelvételeit, és arra várok, hogy idejöjjön végre valaki. Átviszem Laurát az anyjához. A vércukorszintje rendben van, és kezd nyugtalankodni. Valószínűleg éhes.

– Rendben, de utána tarts szünetet! Szerintem rád fér. Én addig szemmel tartom Billyt.

Esther elnevette magát.

– Biztosan rémesen nézek ki, ha szünetre küldesz.

– Menj, mielőtt meggondolom magam!

Esther először váltott néhány szót Billy anyukájával, ellenőrzött pár értéket, és újra felhívta a radiológiát. Azután összeszedte Laurát meg a holmiját, és tíz perccel később a kislány az anyja mellén feküdt, és mohón szopott.

Esther nyújtózkodott egyet, mert sajgott a háta, és elindult az étkező felé. Nem szokott fájni a háta, de talán rosszul viseli a túlórákat. Amint belépett az étkezőbe, megint megcsapta az orrát a péksütemények illata, és kisvártatva leült az egyik hátsó asztalhoz egy bögre kávéval, egy friss franciakiflivel és egy adag eperlekvárral.

Körbenézett ugyan a tágas helyiségben, de sehol sem látta két barátnőjét, Carlyt és Chloét. Látott ugyan néhány ismerős ápolónőt, de nem csatlakozott hozzájuk, mert magányra vágyott. Ráadásul ennél az asztalnál kifejezetten kényelmesek voltak a székek.

Egy szempillantás alatt elpusztította a franciakiflit és a lekvárt, azután hátradőlt, és belekortyolt a kávéba. Abban a pillanatban kinyílt az ajtó, és beözönlött az étkezőbe egy lármás társaság.

Esther bosszúsan felmordult. Csak öt perc nyugalomra vágyott! Nyugtalanul fészkelődött a széken, és legyezni kezdte magát. Elég meleg van itt…

Résnyire húzott szemmel méregette a vidám társaságot, és azonnal kiszúrta az egyik férfit, aki úgy nézett ki, mint a televíziós sorozatokban szereplő orvosok. Jóképű volt, magas, széles volt a válla, és kissé borzas a sötét haja. A többiek szinte csüggtek az ajkán, és néha tettek valami megjegyzést, hogy felhívják magukra a figyelmét. Lehet, hogy valóban színész?

– Ez egy kórház, nem cirkusz – dünnyögte Esther.

Felpillantott az órára. Még öt perc volt hátra a szünetéből. Az esetek többségében nem használta ki a rendelkezésére álló időt, de most nagyon fáradt volt, és ki akarta élvezni a pihenést.

– Esther! Esther!

Azonnal kipattant a szeme. Liz állt mellette, az NICU egyik irodai alkalmazottja, és finoman rázta a vállát.

– Ébredj fel, Esther!

Esther felpattant, de közben meglökte a kávésbögrét, és a barna folyadék rálöttyent a nadrágjára.

– Jaj, ne!

Felsóhajtott, és vetett egy pillantást az órára. Már tizenöt perccel ezelőtt vissza kellett volna mennie az osztályra!

Liz vágott egy grimaszt.

– Abi küldött le érted. Megérkezett a sebész. Éppen most nézi meg Billyt.

Esther ránézett a linóleumon szétterülő barna tócsára.

– Hagyd csak, majd én megcsinálom! – mondta Liz. – Inkább igyekezz!

– Köszönöm, Liz. Jövök neked eggyel.

Esther végigszaladt a folyosón, kinyitotta a mágneskártyával az osztály ajtaját, azután odarohant a legközelebbi csaphoz, és megmosta a kezét. Abi egy ismeretlenekből álló csoport társaságában volt, a sebész is köztük lehetett.

– Ó, nagyszerű! Megérkezett Billy szülésznője! – mondta hangosan Abi. – Ő tájékoztatni fog minket a beteg állapotáról.

Esther gyorsan megtörölte a kezét, és csatlakozott a csoporthoz.

– Jó napot, Esther McDonald vagyok.

Körbenézett, és megpróbálta kitalálni, hogy a sok fehér köpenyes közül melyik lehet a szívsebész. Abi odanyújtotta neki a kórlapot, és miután ő vetett rá egy pillantást, megállapította, hogy Billyt időközben megröntgenezték, és megkezdték a mesterséges táplálást is. Megkönnyebbülten felsóhajtott.

– Maga a szülésznő? – kérdezte egy mély hang Esther háta mögött.

Rémülten összerezzent, és amikor megfordult, megpillantotta a televíziós sorozat szereplőjét, aki karba tett kézzel állt előtte, és megvetően végigmérte. Nos, az intenzív osztályon szűkös volt a hely, és a férfi talán ezért nem tartotta be a három lépés távolságot. Ráadásul neki kávéfoltos volt a nadrágja, és emiatt elég rossz benyomást kelthetett. Mivel közvetlenül egymás mellett álltak, Esther kénytelen volt belenézni a férfi sötétbarna szemébe, és közben megcsapta az orrát az arcszesz illata.

– Nem maga az az ápolónő, aki az étkezőben aludt?

Esther elvörösödött. Mit képzel magáról ez a férfi? Hogy merészeli lerohanni a kíséretével az intenzív osztályt?

– Bizonyára tudja, hogy ezen az osztályon szigorú látogatási szabályok vannak érvényben. Lehet, hogy máshol kivételt tesznek magával, de ebben a kórházban nem.

Esther gyorsan megszámolta, hány embert hozott magával a férfi, és éppen tizenkettőnél tartott, amikor az megszólalt:

– Talán nem egy oktatókórházban vagyunk? – kérdezte gúnyosan. – Tudomásom szerint világszerte a képzéseiről híres.

Esther régóta dolgozott ápolónőként, ezért rengeteg arrogáns orvossal volt már dolga. Ő is karba tette a kezét, és fagyosan elmosolyodott.

– Elárulja nekem, kicsoda maga, és miből gondolja, hogy fontosabb a kórteremben fekvő gyerekeknél?

A férfi vett egy mély lélegzetet, és kidüllesztette a mellkasát, de Esthert nem lehetett ilyen könnyen megijeszteni.

– Harry Beaumont vagyok, és azért vagyok itt, hogy megműtsem a betegét.

Esther felvonta a szemöldökét, és bólintott.

– Ó, ezek szerint maga azért van itt, hogy megműtse Billyt! Nos, ebben az esetben maga itt maradhat, de a többieknek odakint kell várakozniuk. Ha esetleg hozott magával altatóorvost, akkor természetesen ő is bent maradhat. – A csoport tagjai meglepetten egymásra néztek, és Esther megcsóválta a fejét. – Bizonyára tudják, hogy ezek a csecsemők fokozottan ki vannak téve a fertőzés veszélyének. Ezért vannak érvényben a szigorú látogatási szabályok. Mivel maguk bizonyára orvosok, vagy orvosi egyetemre járnak, azt hiszem, ez nem igényel részletesebb magyarázatot. Igazság szerint nem kedvelem az idegeneket az osztályomon, és úgy gondolom, hogy egy ekkora csoport túlzás, még egy szívsebész esetében is.

A férfi álla remegni kezdett. Nyilvánvalóan dühös volt, de ez Esthert cseppet sem érdekelte.

Egy darabig csönd volt, azután Harry alig észrevehetően bólintott.

– Francesca, maga maradjon itt! A többieket arra kérem, hogy odakint várakozzanak. Keresünk majd egy üres termet, és mindenről részletesen beszámolok.

Miután a csoport tagjai távoztak, Francesca rámosolygott Estherre.

– Megnézhetem a röntgenfelvételeket, mielőtt megvizsgáljuk Billyt?

– Természetesen. – Esther a legközelebbi monitor felé intett. – Megkapták már azt a biztonsági kódot, amellyel be tudnak lépni a rendszerbe?

– Igen – felelte Harry, és beütötte a kódot. Hirtelen elkormorult az arca. – Időben elküldtem azoknak a vizsgálatoknak a listáját, amelyekre szükségem van, hogy ne kelljen az eredményekre várnom. De néhány érték hiányzik.

– Igazán? – Esther közelebb hajolt a monitorhoz. Tegnap, amikor végzett, valóban hiányzott még néhány eredmény, de Ruth ma reggel azt mondta, hogy időközben az összes megérkezett. – Pontosan mit keres?

– A ma reggeli laboreredményeket.

– Biztosra veszem, hogy ma reggel is vettek vért Billytől. Valószínűleg még nem küldték fel az eredményeket. Mindjárt felhívom őket, és rájuk szólok, hogy igyekezzenek.

Harry felegyenesedett, és hitetlenkedve rámeredt a nőre.

– Hogy érti azt, hogy biztosra veszi? Nem tudja, hogy vettek-e vért tőle? És miért nem szólt rájuk már hamarabb?

Esther alig észrevehetően megborzongott. Ez a férfi úgy beszél vele, mintha nem értene a szakmájához.

Természetesen tudnia kellett volna, hogy vettek-e vért Billytől ma reggel, vagy sem. A laborosok bizonyára akkor jártak itt, amikor ő az étkezőben volt. Ha nem késtem volna el, már rég meggyőződhettem volna erről…

Ettől függetlenül magabiztosan kihúzta magát, pedig sajgott a háta.

– Tegnap este kaptuk meg a listát, és nem közölte velünk, mikor fog ideérni, és mikor fogja megműteni Billyt. Ha időben értesített volna minket, minden a rendelkezésére állna.

Esther dühösen odalépett a telefonhoz, és felemelte a kagylót. Büszke volt arra, hogy alapos munkát végez, és a biztonság kedvéért mindent kétszer ellenőriz.

– Ahhoz vagyok hozzászokva, hogy szakemberekkel dolgozom. A legkevésbé sem vagyok elégedett ezzel a színvonallal.

– Tessék?!

Esther nem hagyhatta szó nélkül ezt a sértést, de Harry megelőzte. Odalépett hozzá, és függetlenül attól, hogy halkan beszélt, minden egyes szava felért egy pofonnal.

– Miért nem vették ki Billyből a szondát? Üresnek kell lennie a gyomrának ahhoz, hogy Francesca megkezdhesse az altatást. Már órákkal ezelőtt meg kellett volna vonni tőle a táplálékot.

Esther válaszra nyitotta a száját, de abban a pillanatban kattant a vonal.

– Labor – jelentkezett be egy férfihang.

Esther gyorsan összeszedte magát. A laborosnak is elég kimerült volt a hangja.

– Esther vagyok az NICU-ról. Az egyik csecsemő laboreredményeire van szükségünk, akit hamarosan meg fognak műteni.

Gyorsan megadta a kis Billy adatait.

A férfi felsóhajtott.

– Rendben van.

Esther letette a kagylót, és Francesca felé fordult.

– Ha öt perc múlva frissíti ezt az oldalt, meg fogja találni Billy eredményeit. Az egyik műszer ma reggel elromlott, de már megjavították. Billy eredményei benne voltak az adatbázisban, csak a véralvadásértékre vártak.

Francesca bólintott.

– Nagyszerű!

Esther vetett egy pillantást Harryre, aki éppen a szívultrahang felvételeit tanulmányozta. A kis Billynek sürgősen szüksége volt arra a műtétre.

– Sok képességgel rendelkezem, dr. Beaumont, de a gondolatolvasás nem tartozik közéjük. Ha hamarabb értesített volna minket, gondoskodtunk volna arról, hogy Billynek üres legyen a gyomra. Ma éjjel elmozdult a szonda, ezért be kellett helyeznünk egy másikat, és a beavatkozás miatt Billy órákon keresztül nem jutott táplálékhoz. Egy órával ezelőtt kezdtük el újra etetni. – Esther belenézett a férfi szemébe. – És én azt tartom szakszerűtlen és felelőtlen viselkedésnek, ha egy orvos tucatnyi ember kíséretében beront az újszülött-intenzívosztályára, figyelmen kívül hagyva a betegeket és a szüleiket, akikre óriási nyomás nehezedik. Többet vártam volna egy tapasztalt szívsebésztől.

Harry igyekezett uralkodni magán, de ez a szülésznő alaposan próbára tette a türelmét. Nemcsak azért, mert túlment egy határon, hanem azért is, mert olyan gyorsan beszélt, hogy Harrynak összpontosítania kellett, hogy megértse minden szavát, többek között a skót akcentusa miatt.

Ennek a nőnek olyan heves volt a vérmérséklete, hogy a vörös haj illett volna hozzá, de sötét haja volt, és lófarokba volt kötve. Az arcát megkapta egy kicsit a nap, de sápadt volt, sötét karikák húzódtak a szeme alatt, és piszkos volt a munkaruhája. Harry nem tudta, mit gondoljon róla.

Számtalan kórházban tartottak igényt a munkájára, ezért kiismerte magát a világ összes újszülött-intenzívosztályán. Kevés orvos rendelkezett elegendő bátorsággal ahhoz, hogy aprócska szíveket műtsön, mert egyetlen rossz mozdulat a beteg halálához vezetett.

Harry abban reménykedett, hogy megbízható szakembereket fog találni a Queen Victoriában, de az első benyomása erről a szülésznőről meglehetősen nyugtalanító volt. Az biztos, hogy nem fogja rábízni a kis Billy utógondozását!

De az zavarta a legjobban, hogy a nő egyértelműen közölte vele, hogy a kíséretének nincs semmi keresnivalója az ő intenzív osztályán.

Esthernek azzal kapcsolatban igaza volt, hogy a koraszülöttek immunrendszere nagyon gyenge, ezért fokozottan kell ügyelni arra, hogy ne kerüljenek kapcsolatba a külvilággal. Az emberek többsége egy két lábon járó petricsésze. Már napokkal a tünetek jelentkezése előtt magukban hordozhatják a betegségeket. Egy enyhe megfázás halálos lehet egy koraszülött számára.

Harrynek sietős volt a dolga, és magával ragadta a diákok lelkesedése, ezért meggondolatlanul cselekedett. Nem lett volna szabad elkövetnie ezt a hibát, és bosszantotta a dolog.

– Maga bizonyára tudta, hogy Billyt ma fogják megműteni – közölte mogorván.

A szülésznő hitetlenkedve megcsóválta a fejét.

– Abban reménykedtem, hogy ma végre felbukkan nálunk, és Billynek nem kell még egy napot várnia a műtétre. Nekem azt mondták, hogy ma talán megérkezik, de azt senki sem tudta, mikor. Nekem az anyáról és a csecsemőről is gondoskodnom kell. És ha egyértelműen közölte volna velünk, mikor számíthatunk magára, akkor fel tudtam volna készíteni az anyát is, hogy ma fogják műteni a fiát.

Esther csípőre tette a kezét, kihúzta magát, és közben megborzongott, mintha fájdalmai lettek volna.

– Megérkeztek a laboreredmények – jegyezte meg békítőleg Francesca. – A vérgázértékek kissé alacsonyak, de a többi értékkel kapcsolatban pontosan erre számítottam.

Francesca felsóhajtott, és Harry sajnálta őt azért, hogy végig kellett hallgatnia ezt a vitát. Rendkívül tehetséges altatóorvosnak tartotta Francescát, régóta dolgoztak együtt.

Francesca hátratolta a széket, és felállt.

– Meg kell hallgatnom Billy mellkasát.

Harry követte a nőt mosdókagylóhoz, és közben ki kellett kerülnie Esthert, aki olyan benyomást keltett, mintha mindjárt állva elaludna. Harry óvatosan megérintette a nő karját, és érezte, hogy forró a bőre.

– Maga beteg?

– Tessék? – kérdezte döbbenten a szülésznő.

– Forró a bőre. Láza van? – Harry az apró ágyak felé biccentett. – Ha légúti betegségben szenved, kockára teszi ezeknek a gyerekeknek az életét!

– Nem vagyok beteg. Tiszta a tüdőm.

Harry önkéntelenül is vetett egy pillantást a nő formás mellére, de gyorsan elfordította a fejét.

– Ketten fogjuk megvizsgálni ezt a gyereket Francescával.

Esther elállta a férfi útját.

– Arról szó sem lehet! Ismerem az anyját. Jillnek támaszra van szüksége, és megbízik bennem. – Miután a férfi fenyegetően végigmérte, megadóan felemelte a kezét. – Rendben van. Egyelőre nem fogok hozzáérni Billyhez. Miután megvizsgálták, leszaladok a sürgősségi osztályra, és hozok egy egészségügyi igazolást. De nekem is itt kell lennem.

Harry összepréselte az ajkát, mert nem akart belemenni egy értelmetlen vitába.

– Maga csak az anyával fog beszélni – közölte végül.

– Jöjjenek velem!

Harry és Francesca követte Esthert ahhoz az ágyhoz, amelyiknek a szélén egy összetört nő kuporgott. Harry számára nem volt ismeretlen a látvány. A szülőkből rettegést váltott ki az intenzív osztály, mert itt különösen kiszolgáltatottnak érezték magukat. Ennek a fiatal anyukának csattal volt összefogva az ápolatlan haja, és ránézésre elég rég evett utoljára. Végre megértette, hogy Esther miért védelmezi oroszlánként ezt a nőt.

– Jill, bemutatom dr. Beaumontot. Ő fogja megműteni Billyt – mondta Esther.

– Nagyon örülök, hogy megismerhetem, Jill! – mondta barátságos mosoly kíséretében Harry. – Azért vagyok itt, hogy megvizsgáljam a kisfiát. Remélhetőleg még ma meg tudjuk műteni. Megvizsgálhatom?

Jill szemét elfutották a könnyek, de bólintott.

– Természetesen.

Harry fertőtlenítette a kezét, miközben Francesca is bemutatkozott az anyának.

– Szia, Billy! – mondta halkan Harry, miközben a kisfiú fölé hajolt. – Azért vagyunk itt, hogy meghallgassuk a szívedet és a tüdődet.

Gondosan meghallgatta a gyerek mellkasát, ellenőrizte a vér oxigéntelítettségét, a gyomorszondát és a bőr árnyalatát. Az újszülöttek bőre szinte átlátszó volt. A vérellátásuk nem tökéletes, ezért az altatás és a műtéti beavarkozás nagyon kockázatosnak számít.

Végül odabiccentett Francescának, és megint rátette a fonendoszkópot Billy mellkasára.

– Te is meghallgatod?

Francesca odalépett, meghallgatta, de hozzá sem kellett érnie a gyerekhez.

Esther egész idő alatt szemmel tartotta őket, és Harrynak feltűnt, hogy az ápolónő és az anya hasonló látványt nyújt. Mind a ketten fáradtnak és kimerültnek látszottak. Az anya esetében ez érthető, de egy ápolónő esetében felelőtlenségnek számít.

Harry leült az anya mellé, és miután részletesen elmagyarázta a műtétet, adott egy tájékoztató füzetet is Jillnek, hogy még egyszer alaposan utánanézhessen mindennek.

– Van kérdése? – kérdezte Harry, de Jill megrázta a fejét. – Bármikor a rendelkezésére állok. Most lefoglalok egy időpotot a műtétre. Szerintem késő délután fog sor kerülni rá, és körülbelül hat órán keresztül fog tartani. A műtőkhöz is tartozik egy váró, és ha ott leül, akkor a beavatkozás után be is tudok számolni magának az eredményről.

Jill bólintott.

– Váltok néhány szót a szülésznőjével, azután elintézzük a formaságokat – folytatta Harry. – Még szükségünk lenne az írásos beleegyezésére.

Elbúcsúzott az anyától, azután bement Francescával és Estherrel az ápolónők irodájába. Francesca leült jegyzetelni, Esther pedig a férfi felé fordult.

– Nem lehetne máris aláírni azt a nyilatkozatot?

– Nem – felelte habozás nélkül Harry. – Adni akarok Jillnek egy kis időt arra, hogy átgondolja a hallottakat. Talán lesznek még kérdései.

Döbbenten vette tudomásul, hogy Esther csak bólint, azután vetett egy pillantást a beosztásra. Az elkövetkezendő napok döntőek lesznek Billy számára, ezért fittnek kell lennie annak, aki gondoskodik róla.

Másnap Esther lesz szolgálatban, és ezt ő túlságosan kockázatosnak találta.

– Maga fáradt, Esther, sőt ki van merülve – közölte. – Sőt azt hiszem, beteg. Nem lenne szabad dolgoznia, Billyért pedig végképp nem lenne szabad felelősséget vállalnia. Összeszedett és alapos emberre lesz szükség. – Tartott egy kis szünetet, mert tudta, hogy amit ezután fog mondani, az nem lesz kedves. – Szerintem maga nincs megfelelő állapotban, ezért másik szülésznőt szeretnék Billy mellé.

– Tessék?! – kérdezte döbbenten Esther, aki azonnal magához tért.

– Sajnálom, de nem tehetem kockára a műtét utáni gondozás sikerét.

– Mit képzel magáról? – sziszegte a nő. – Azért kávéfoltos az egyenruhám, mert még nem volt időm átöltözni, és valóban lehunytam a szemem néhány percre a szünetemben, de emiatt nem vonhatja kétségbe a kompetenciámat!

– Azt hiszem, hogy maga beteg. Talán ki kellene vizsgáltatnia magát, és néhány napig otthon kellene maradnia. Számomra a beteg a legfontosabb.

– És számomra talán nem? – csattant fel dühösen Esther.

Harrynak nem állt szándékában megbántani, de nem akarta, hogy ez a szülésznő gondoskodjon a betegéről.

Francesca vetett rá egy bosszús pillantást. Még ez is! Az altatóorvos többnyire az ő pártját fogta.

Harry vett egy mély lélegzetet.

– A nevükön szeretem nevezni a dolgokat, Esther! Szerintem maga lázas, és azt mondta, hogy meg fogja nézetni magát a sürgősségi osztályon. Menjen le oda, és utána meglátjuk, mi lesz.

Esther rezzenéstelen arccal megnyitott néhány dokumentumot a számítógépen.

– Ezekben megtalálja Billy teljes kórtörténetét a jegyzeteimmel együtt – magyarázta. – Sajnos nem vagyok huszonnégy órán keresztül szolgálatban, ezért csak azt tudom megmutatni magának, amit én tettem érte. Bizonyára tudja, hogy egy kórházban sok váratlan dolog előfordulhat. Tönkremennek a műszerek, elmozdulnak a szondák. Az időeltolódásért sem én vagyok a felelős.

Harry odalépett hozzá, és megállapította, hogy a nő testéből még mindig forróság árad, de a hangja nem utalt megfázásra. Talán mégsem fertőzött.

Esther hirtelen odahajolt hozzá.

– Tudja, Harry, igazság szerint örülök neki, hogy itt van, függetlenül attól, hogy elviselhetetlen és arrogáns. Billynek szüksége van erre a műtétre, és számomra csak ez a fontos. De figyelmeztetem, hogy többé ne beszéljen velem így, és ne vonja kétségbe a szakmai hozzáértésemet! – A nő csípőre tette a kezét. – Sok szerencsét kívánok a mai műtéthez, de remélem, hogy utána örökre eltűnik a szemem elől!

Esther sarkon fordult, és távozott, Harry pedig meglepetten pislogott.

Francesca elismerően csettintett a nyelvével, és gúnyosan elmosolyodott.

– Jól csináltad, Harry! Az első napodon sikerült barátokat szerezned az új munkahelyeden. – Felkapta a táskáját, és elindult az ajtó felé. – És ezzel a nővel szemben nincs esélyed.

2. FEJEZET

A figyelmeztető jelek egymértelműek voltak, de Esther túlságosan aggódott Billy anyja és a saját édesanyja miatt, ezért nem vett tudomást róluk. Miközben a sürgősségi osztály felé igyekezett, dühös volt magára amiatt, hogy egy felfuvalkodott hercegnek kellett a tünetekre figyelmeztetnie.

Abi felajánlotta, hogy vigyáz Billyre addig, amíg ő kivizsgáltatja magát, habár sejtette, mi baja van. Az egyik kórteremben megmérte a lázát, és valóban lángolt a teste. Elővett a táskájából egy paracetamolt, és egy kis vízzel lenyelte. Valahol el kell kezdeni.

Rob, az egyik tapasztalt ápoló a nővérpultnál állt.

– Jól vagy, Esther? – kérdezte aggodalmasan.

Ő megrázta a fejét.

– Nem. Szerintem húgyúti fertőzésem van. Lefoglalhatlak öt percre?

– Természetesen – felelte Rob, és odanyújtott a nőnek egy edényt a vizeletmintához. – Akkor lássunk hozzá!

Valóban öt percig tartott az egész, és Rob nagyon alapos volt. Amikor megtudta, hogy Esther gyerekkorában veseproblémákkal küzdött, ezért érzékenyebb a húgyúti fertőzésekre, bólintott, megvizsgálta a mintát, és felsoroltatta a tüneteket: fáradtság és erős fájdalom deréktájon.

– Miért nem jöttél hamarabb?

Esther felsóhajtott.

– Eleinte nem voltam ennyire fáradt, és a fájdalom csak ma reggel jelentkezett. Meg lefoglalt az új szívsebész.

– Mi szokott segíteni? – kérdezte Rob.

Esther megnevezte az antibiotikumot, Rob írt egy receptet, utána elővette a szekrényből a gyógyszert, és feljegyezte a kiadását.

– Tessék, hogy ne kelljen átmenned a gyógyszertárba! Ettől függetlenül el fogom küldeni a mintát a laborba, mert biztos akarok lenni abban, hogy működik az antibiotikum. Holnap már benne lesz az eredmény a rendszerben. Szolgálatban leszek, úgyhogy felhívlak.

– Nagyszerű! Köszönöm, Rob!

– Szívesen. Hazamész?

– Én? – Esther mosolyogva megrázta a fejét. – Ez a tabletta gyorsan hat. Holnapra sokkal jobban leszek, és közben beveszek néhány paracetamolt is.

– Rendben van, de szólj, ha szükséged van valamire.

– Talán egy hideg vizes borogatásra a szívsebész számára.

Rob meglepetten felkapta a fejét.

– Felbosszantotta a mi Crabbie Rabbie-nket? Bátor fickó.

– Ne aggódj, már megmondtam neki, hogy mennyire nem kedvelem. Miután meggyógyította Billyt, felőlem örökre eltűnhet.

Esther odabiccentett Robnak, kiment a kezelőből, és végigsietett a folyosón. Megkönnyebbült attól, hogy végre biztosan tudta, mi baja van. Az antibiotikumnak köszönhetően pár nap múlva sokkal jobban lesz.

A sürgősségi osztály bejáratánál szembetalálkozott az egyik ápolónővel, Shirley-vel, akinek tele volt a keze, ezért kinyitotta neki az ajtót.

– Köszönöm, hogy megmentettél – hálálkodott Shirley.

– Szóra sem érdemes.

– Most jut eszembe… El tudnád vállalni az egyik műszakot csütörtökön?

Esther fontolóra vette a dolgot: csütörtökön, vagyis három nap múlva, a következő szabadnapján? Addigra már tökéletes állapotban lesz.

– Igen, vállalom.

– Nagyszerű!

Harry alig tudott uralkodni magán, miközben kapott egy alapos fejmosást Francescától.

– Tegnap borzalmasan viselkedtél – mondta halkan a nő másnap reggel, amikor találkoztak.

– Miért? Azért, mert nem akarom, hogy egy eszelős gondoskodjon a gyerekemről?

– A te gyerekedről? – kérdezte meglepetten Francesca.

– Te is tudod, hogy amikor megműtöm őket, akkor az én gyerekeim.

– Ne tegyél úgy, mintha érzékeny lennél! Tegnap barátságtalanul viselkedtél pusztán azért, mert az a nő kilöttyintette a kávét, ami bárkivel előfordulhat. Amikor sürgősen odahívnak egy beteghez, néha az ebédem fele a köpenyemen köt ki.

– És te is aludtál már az étkezőben?

– Néha, amikor éjszakás voltam, lehunytam pár percre a szemem. Te talán sohasem csináltál ilyet?

Harry felsóhajtott.

– Oké, igazad van.

– Most műtöttél először ebben a kórházban, Harry. Ha a jövőben is akarsz vendégsebészként itt dolgozni, azt javaslom, ne vessz össze mindenkivel azonnal. – Francesca leült az egyik számítógép elé. – A helyedben óvatosabb lennék. Ráadásul annak a nőnek van egy beceneve.

– Mégpedig?

– Crabbie Rabbie – felelte mosolyogva Francesca.

– Tessék?

– A skótok egyik nemzeti hőséhez van köze.

– Tudom, ki volt Robbie Burns.

– Nos, állítólag azért ragasztották rá, mert Skóciából jött, és nem riad vissza attól, hogy elkergesse azokat, akik felbosszantják.

– És ezzel mit akarsz mondani? – kérdezte gyanakvóan Harry.

Francesca vállat vont.

– Nos, számomra úgy tűnik, hogy téged bosszantónak talál…

– Ó, hálásan köszönöm!

A sürgősségi osztály ajtaja kinyílt, és beléptek a nappalos műszak tagjai, közöttük Esther is.

Sötét haja ma be volt fonva és fel volt tűzve. Még mindig fáradtnak látszott, de már nem volt olyan sápadt, mint tegnap. Valószínűleg erősebben festette ki magát. Az egyenruhája pedig rózsaszínű volt.

Furcsa módon más körülmények között Harry vonzónak találta volna, de betartotta a szabályt, hogy munkatársakkal nem randevúzik, mert az túlságosan bonyolult. Arról nem is beszélve, hogy Estherrel elég rosszul indult az ismerkedésük.

Szívesen megkérdezte volna a nőtől, hogy van-e láza, de megtartotta magának a bizalmatlanságát, mert azok, akik intenzív osztályon dolgoztak, tisztában vannak a kockázatokkal.