Dudás Attila – Bunford Tivadar

VÁGJ BELE!

A vállalkozások jogi környezete Szerbiában –
Kézikönyv kezdő vállalkozók számára

Vajdasági Magyar Jogász Egylet

Újvidék

2021

© Dudás Attila, 2021

© Bunford Tivadar, 2021

© Vajdasági Magyar Jogász Egylet, 2021

Recenzens: Dr. Törőcsikné Prof. Dr. Görög Márta, a Szegedi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Karának dékánja, a Civilisztikai Tudományok Intézetének intézetvezetője

A könyv megjelenését a szabadkai Masterplast Yu Kft., valamint a Magyar Nemzeti Tanács támogatta

TARTALOM

Előszó

1. Versenyalapú társadalom, piacgazdaság, vállalkozási szabadság

2. A vállalkozások helye és szerepe a fogyasztói társadalomban

3. A vállalkozások formái

3.1. Gazdasági társaságok

3.1.1. Tőkeegyesítő társaságok

3.1.1.1. Korlátolt felelősségű társaság

3.1.1.2. Részvénytársaság

3.1.2. Személyegyesítő társaságok

3.1.2.1. Közkereseti társaság

3.1.2.2. Betéti társaság

3.2. Egyéni vállalkozó

3.3. A gazdasági társaságok és az egyéni vállalkozók nyilvántartása

4. A vállalkozások munkajogi háttere

4.1. A munkaviszony fogalma és természete

4.2. A munkaviszony tartalma

4.3. A munkaviszony megszűnése és megszüntetése

5. A fizetési forgalom általános szabályai

5.1. A természetes személyek fizetési forgalma

5.2. A vállalkozások fizetési forgalma

6. A vállalkozások adójogi háttere

6.1. A munkabérek adó- és tb-járulék-terhe

6.2. A vállalkozások nyereségének megadóztatása

6.3. Az általános forgalmi adó (áfa)

7. Számvitel és éves pénzügyi beszámoló

7.1. Mérleg

7.2. Eredménykimutatás

8. A hitelviszonyok szerepe a gazdasági folyamatokban

9. A tartozások megfizettetése – a bírósági út és a kényszervégrehajtás

10. Az adós fizetési képességének és készségének a felmérése

11. A késedelmes fizetések elleni állami fellépés

12. A szerződésszerű teljesítést elősegítő jogintézmények

12.1. Váltó

12.2. Késedelmi kamat

12.3. Kötbér

12.4. Foglaló, bánatpénz és előleg

12.5. Kezesség és bankgarancia

12.6. Zálogjogok – kézi zálog, jelzálog, ingójelzálog

12.7. Pénzügyi lízing

Összefoglaló helyett – A vállalkozások szerepe a gazdasági válságban

Kétnyelvű fogalomtár és törvényjegyzék

ELŐSZÓ

„A vállalkozó a piacgazdaság hőse.”

Többször fog e mondat ilyen-olyan módon előfordulni ebben a könyvben. Modern világunkat a versenyszellem és a piacgazdaság határozza meg: mindenütt és minden pillanatban képességeinket, tudásunkat, teljesítményünket csak a másokkal való összehasonlítással tudjuk igazán értékelni, pontosabban: másokkal „értékeltetni”. Külső viszonyítási alap nélkül önmagunk teljesítményének felbecsülése tulajdonképp lehetetlen.

Hajlamosak vagyunk ennek a versenyalapú társadalomnak csak a hátrányait tapasztalni például akkor, ha valaki mást vesznek fel az általunk kiszemelt munkahelyre, vagy ha egy versenyen, megmérettetésen nem mi jutunk tovább. Nyilván a verseny hátrányait akkor érezzük csak igazán, amikor a versenyhelyzetből vesztesen kerülünk ki. A nyertes azonban – természetesen – tökéletesnek tartja a versenyalapú társadalmat, egész egyszerűen azért, mert nyerni mindig jó; ebből adódóan igazságosnak és megfelelőnek tartja azt a rendszert, amelyben győzedelmeskedett, azaz másoknál jobbnak bizonyult.

Eltekintve attól, hogy a versenyhelyzet jó és rossz oldalait különbözőképp éli meg a nyertes és a vesztes, a versenyalapú társadalom vitathatatlan előnye, hogy az egyéntől megköveteli, hogy a legtöbbet hozza ki magából, a legjobb tulajdonságait és teljesítményét mutassa fel, mondhatjuk úgy is: a „legjobb énjét” tárja elénk.

Ehhez a logikához igazodik a vállalkozó szerepe a versenyalapú piacgazdaságban. Ő az, aki vállalja az üzleti kockázatot; a vállalkozás sikertelenségének eshetőségét; pénzét, idejét, valamint munkáját egy üzleti elképzelés megvalósításába fekteti. Hogy vállalkozása mennyire lesz sikeres, azt végső soron a fogyasztók „döntik el”. Ha a vállalkozó a fogyasztók igényeit – a többi vállalkozóval folytatott versenyben – magasabb minőségi színvonalon vagy alacsonyabb árszinten elégíti ki, a fogyasztók megjutalmazzák: termékeit vagy szolgáltatásait megvásárolják, a vállalkozása pedig fejlődni fog. Amennyiben azonban rosszul méri fel tervezett gazdasági tevékenységének szerepét a fogyasztói igények kielégítésében, a fogyasztók más vállalkozásokat tüntetnek ki bizalmukkal, ő pedig elbukik.

A vállalkozó épp azért a piacgazdaság hőse, mert tudatosan vállalja a bukás kockázatát, tudatosan kezd bele olyan gazdasági tevékenységbe, amelynek sikerességét végső soron a fogyasztók fogják megítélni, és amelyet a vállalkozás létrehozása előtt teljes bizonyossággal és pontossággal nem lehet felmérni.

A sikeres vállalkozás egyik alapfeltétele a jogi környezet megfelelő ismerete: a vállalkozónak ismernie kell azt a jogszabályi hátteret, amelyben vállalkozását vezetni kívánja. Nyilván nem szükséges jogászi oklevéllel rendelkeznie, és a legtöbb vállalkozónak lesz is ügyvédje, aki szükség szerint gondot visel ügyes-bajos, joggal kapcsolatos dolgairól, valamint könyvelője, aki mint egy jó informatikus, „rendszergazdaként” kézben tartja vállalkozása számvitelét és adózását, de az alapfogalmak szintjén meg kell ismernie azokat a jogszabályokat, amelyek meghatározzák vállalkozásának általános jogi kereteit. A tapasztalat azt mutatja, hogy nemritkán az egyébként jelentős vállalkozási kedvvel és gazdaságilag életképes üzleti ötlettel rendelkező egyén épp a jogi környezet nem megfelelő ismerete miatt vonakodik vállalkozásba kezdeni. Mindez a vajdasági magyarság kisebbségi szempontjából hatványozottabban fejti ki gátló hatását: a jog világában kevésbé jártas személyek számára a jogszabályok megfelelő értelmezése anyanyelvünkön sem mindig könnyű, szerb nyelven pedig kifejezetten nehéz.

Ennélfogva e könyv célja a vállalkozások jogi környezetének ismertetése jogi szaktudással nem rendelkező vállalkozók számára.

Törekedtem arra (noha nem feledkezhetek meg szerzőtársamról se, akit pár sorral lejjebb „mutatok be” az Olvasónak), hogy a vállalkozások szempontjából lényegesnek tűnő jogi kérdéseket ne egy jogász, hanem egy jogászi végzettséggel nem rendelkező, de a jog iránt érdeklődést tanúsító Olvasó szempontjából közelítsem meg. Emellett a magyar jogi szakkifejezésekhez gyakran fűztem magyarázatot, vagy ezeket a vajdasági magyar köznyelvben, illetve a mindennapi szóhasználatban ismert „saját gyártású” megfelelőivel párosítottam. Erre azért volt szükség, mert a magyar jogi szakkifejezések is jóformán ugyanannyira idegennek tűnhetnek a jogban nem jártas vajdasági magyar Olvasó számára, mint a szerbek. Sőt, a tapasztalat azt mutatja, hogy előbb tanuljuk meg a jogi terminusokat szerbül, és csak utána sajátítjuk el őket magyarul – több-kevesebb sikerrel. Ezért számos magyar jogi szakszó és szakkifejezés után zárójeleztem a szerb nyelvű megfelelőjüket. A kötet végén továbbá egy kétnyelvű fogalomtár is segítségére szolgál az Olvasónak abban, hogy könnyedén beazonosíthassa a neki szánt információkat a szerb nyelvű jogi szövegkörnyezetben.

E könyv összeállításakor figyelembe vettem a szintén a Vajdasági Magyar Jogász Egylet gondozásában megjelent Milyen jogon? Jogász-ABC fiataloknak című könyv tartalmát. Letsch Endre professzor és Molnár Ferenc bíró urakkal annak a kötetnek a tartalmi síkjait oly módon alakítottuk ki, hogy az olvasó célközönségnek – vagyis a pályaválasztás előtt álló fiataloknak – egyszerű, olvasmányos formában szemléltessük a jogrendszer alapvető építőköveit. Amennyiben az Olvasóban olyan, a joggal kapcsolatos kérdés merülne fel, amelyre ebben a kötetben nem talált választ, ezt nagy valószínűséggel tömör és egyszerűsített formában megtalálja a Milyen jogon? című könyvünkben.

A szerzői elképzelés szerint e két könyv tartalmilag ugyan kiegészíti egymást, a célcsoportjuk azonban eltérő. Ez a kiadvány ugyanis elrugaszkodik az általános jogi kérdésektől, a hangsúly pedig a következő témakörökre helyeződik: a társasági jogra, a kereskedelmi jog egyes vonzataira, a munkajogra, a fizetési forgalom szabályaira, a vállalkozásokra vonatkozó adó- és számviteli szabályokra, valamint a követelések kezelésére és megfizettetésére.

Utóbbi témakör külön jelentőséget kapott a könyvben. Ezzel kapcsolatban az Olvasó megismerheti a hitelviszonyok lényegét, az adós fizetési képességének és készségének megállapítására alkalmas eszközöket, a követelések megfizettetésére irányuló bírósági eljárások folyamatát, időtartamát és költségvonzatát. Részletesen bemutatásra kerülnek a szerződési biztosítékok, amelyek lényegesen fokozzák a tartozások megfizettetésének bizonyosságát. Ezen belül a legnagyobb figyelmet a váltónak szenteltem, mert a vállalkozások életében ez a legjelentősebb és leggyakoribb biztosíték. Fontosnak tartottam, hogy a váltó szerepét a követelések megfizettetésében kevésbé szemléljem a jogintézményi keretekből kiindulva, hanem ezt a hitelező vállalkozás gazdasági érdekeit szem előtt tartva vizsgáljam.

Ezeken kívül léteznek olyan jogi kérdések, amelyek nyilván a vállalkozások jogi keretéhez tartoznak, de ezeket szándékosan nem dolgoztam fel. Ilyenek például a vállalkozások megszűnésének kérdéskörei és a csődjog, amelyekkel csak érintőlegesen, más jogintézményekkel kapcsolatban foglalkoztam. Ezek – habár igen jelentősek – nincsenek összhangban a könyv rendeltetésével és a vállalkozóknak sugalmazott üzenetével. Ha hiszek abban, hogy a majdani vállalkozókat bátorítani kell arra, hogy vállalkozásba kezdjenek – márpedig emellett tettem le voksom –, akkor nem hatna igazán lelkesítően, ha részletekbe menően térnék ki a vállalkozás megszűnésére vagy a csődjogi szabályokra. Ez olyan lenne, mintha egy, a házasság fontosságát hangsúlyozó és a házasságkötést népszerűsítő könyvben a szerző részletesen azt taglalná, milyen következményekkel jár majd, ha a házastársak egyszer elválnak. Az efféle hozzáállás nem teremtene pozitív hangulatot.

A kötet első két fejezete nem jogi tartalmú. Általános, bárki számára elérhető közgazdasági ismereteket tartalmaz. Ilyen szempontból fontosnak tartom őszintén bevallani, hogy e két fejezetet – szakmai profilomat figyelembe véve – „kontármunkának” élem meg. A suszter maradjon a kaptafánál aranyszabályt megszegve olyan témákkal foglalkoztam, amelyek kapcsán tudásom felületes. Ezért e két fejezetet inkább a személyes élményeimnek, tapasztalataimnak és meglátásaimnak a csokorba foglalásaként kell az Olvasónak megélnie. Bízom benne, hogy ennek ellenére ezekben a fejezetekben is talál fontos, használható információkat. Úgy vélem, ezek a gondolatok – még akkor is, ha olykor felületesek és személyes töltetűek – segítenek megérteni a kötetben bemutatott jogintézmények rendeltetését és a mögöttük működő gazdasági törvényszerűségeket. Elvégre, ha van két olyan társadalomtudományi ág, amelyek – jelentős különbségeik ellenére – szorosan összefonódnak, ezek kétségkívül a közgazdaság-tudomány és a jog.

Nem titkolt szándékom, hogy minden, saját vállalkozás indításában gondolkodó vajdasági magyart arra biztassak, valósítsa meg üzleti elképzeléseit! Ez nem lesz könnyű, hiszen bármilyen tevékenységbe is kezd, meglehetősen kemény versenyhelyzetben találja majd magát. Ezért kell versenyképességünket fokoznunk, vagy ha már versenyképesek vagyunk, ezt megőrizvén tovább folytatni tevékenységünket az élet minden területén. E könyvet szerény hozzájárulásomként ajánlom a vajdasági magyar közösségünk vállalkozó kedvű tagjai számára, buzdítva őket, hogy a versenytől nem félve, hanem ezt felvállalva, bátran valósítsák meg üzleti terveiket!

Szeretném megköszönni szerzőtársam, Bunford Tivadar hozzájárulását e kötet létrejöttéhez, aki az ötödik, hatodik és hetedik fejezet egyedüli szerzője. Jómagam a kötet többi részében – különösen az első két fejezetben – messzemenően támaszkodtam személyes tapasztalatára, amelyet több mint három évtizednyi sikeres vállalkozói pályafutása során szerzett. Úgy érzem, egy ilyen kötet értelmetlen és céltalan lett volna, ha nem építettük volna bele egy gazdasági gyakorlattal rendelkező szakember személyes meglátásait és tapasztalatait. A vállalkozások világa ugyanis meglehetősen hasonlít a sportra. Lehet például a fociról írni, elméleteket gyártani többek között arról, hogyan kellene minél több gólt rúgni, esetleg a lelátó kényelmes üléseiről okosnak tűnő mondatokat bekiabálni a játékosoknak: milyen gyorsan fussanak vagy hogy pontosabban passzoljanak – de valakinek ki kell mennie a pályára és gólokat kell rúgnia. Gólrúgó csatárként pedig Bunford Tivadar igazoltan és bizonyítottan sikeres.

A Milyen jogon? című kötethez hasonlóan e könyvet is törekedtem közérthetővé és olvasmányossá tenni. Ezért az Olvasó meglehetősen (talán túlságosan is) gyakran fog találkozni olyan megfogalmazásokkal, amelyeket szellemesnek képzeltem el. Remélem, az olvasóközönség is ilyennek éli meg őket. Előfordulhat ugyan, hogy első olvasásra sok információ „zúdul” majd az Olvasóra, s a lényegi összefüggések megértése csak második nekifutásra áll össze, de gondoljunk csak bele: olyan ez is, mint egy vállalkozás élete: a siker elérése olykor többszöri próbálkozás eredménye – ez se tántorítson el senkit! Hiszem azt, hogy a megértésben fontos szerepet kapnak a karikatúrák és az ábrák is, amelyek nem születhettek volna meg Szalai Attila karikaturista tehetsége és kreativitása nélkül. Embert próbáló kihívás a gyakran unalmas és puskaporszáraz jogot figyelemfelkeltő, látványos és követhető módon vizualizálni. Ennek a kihívásnak Lackó Lénárd műszaki szerkesztő is messzemenően megfelelt a könyvtervével.

A végül, de nem utolsósorban közhelyszerű, de annál komolyabb őszinteséget tükröző szófordulattal zárva szeretném megköszönni Brenner János olvasószerkesztő kiváló munkáját. Kitartó olvasási fegyelme és kreatív hozzáállása nélkül a szöveg messze nem az eredeti formájában és tartalmában került volna az olvasóközönség elé. Szerzőként pontosan tudom, milyen kéziratot adtam le Jánosnak, és milyet kaptam vissza tőle. Javaslatára és felügyelete mellett sikerült emellett a nyomtatott könyvet olyan formába öntenünk, amely alkalmazkodik korunk technikai vívmányaihoz. A nyomtatott kiadványban a hagyományos lábjegyzetes hivatkozások helyett az egyes forrásokat a QR-kódos technológia segítségével tettük az Olvasó számára okoseszközeik által közvetlenül elérhetőbbé. Jelen e-könyvben viszont könnyedén kezelhető, belső és külső utalásrendszerrel oldottuk meg a hivatkozások, magyarázatok, megjegyzések elérését. A videomegosztó portálok, valamint a konkrét törvények szövegeinek megnyitásához azonban az okoseszköznek, e-könyv-olvasónak rendelkeznie kell internetkapcsolattal.

DUDÁS Attila

1.

VERSENYALAPÚ TÁRSADALOM, PIACGAZDASÁG, VÁLLALKOZÁSI SZABADSÁG

Modern kori világunkat – amelyben élünk – versenyalapú társadalomnak; a gazdaságot pedig, amely működteti, piacgazdaságnak nevezzük. Közhelyszerű közgazdaságtani tétel, hogy a modern piacgazdaság – amely a világ fejlettebb részében működik, és amely felé a fejletlenebb része törekszik – a javak termelésének és elosztásának a történelem során eddig tapasztalt leghatékonyabb rendszere. Olyan életszínvonalat teremtett a világ népessége igen széles rétege számára, amely a piacgazdaságot megelőző gazdasági rendszerekben (a kezdeti fejletlen kapitalizmus, ezt megelőzően a feudalizmus és a rabszolgatartás, ezt követően pedig a szocializmus korában) ismeretlen volt.

Jelenlegi ismereteink és tapasztalatunk szerint a piacgazdaságnál az emberiség még nem talált fel hatékonyabb mechanizmust a javak termelésére és elosztására. Egy sokkal humánusabb, emberközpontúbb társadalmi-gazdasági rendszer kialakítására tett kísérlet – a szocializmus – kudarcot vallott: a történelem bebizonyította, hogy hosszú távon az egyénben a saját magáról és családjáról való gondoskodása sokkal erősebb, mint a közösségi érdekekkel való azonosulási készsége, a másik ember iránti empátiája. Ez okozta végső soron a szocializmus bukását.

A mai versenyalapú társadalom a XVIII. és a XIX. században a felvilágosodás és a polgári forradalmak során meghirdetett és érvényre juttatott szabadságeszmény logikus és egyenes következménye. Először alkotott meg az emberiség egy olyan általános társadalomképet, amelyben minden ember jogi szempontból szabadnak és egyenlőnek született. Nyilván az emberek között továbbra is fennállnak természetbeni és vagyoni különbségek: vannak, akik jobb, mások szerényebb képességekkel rendelkeznek; vannak, akik külső megjelenésükben megnyerőbbek, karizmatikusabbak, mások kevésbé; vannak gazdagabbak és szerényebb körülmények között élők; stb. – de jogilag végre mindenki egyformán és ugyanabban a mértékben lett szabad. Ez ma már nyilvánvalónak tűnik, de a feudalizmusban és a rabszolga-társadalomban az emberek még jogi értelemben sem voltak egyenlők. Amennyire napjainkban egyértelmű, hogy mindenki egyenlő, annyira volt a középkorban és az ókorban egyértelmű, hogy nem mindenki egyenlő. A szabadság és az egyenlőség alapvető emberi joggá válása azonban megváltoztatta a társadalom egyénnel szembeni elvárásait. A szabadsággal logikusan együtt jár a felelősség fogalma is, amely magában foglalja a saját magunkról és a családunkról való gondoskodás társadalmi elvárását is: mindenkinek saját magának kell boldogulnia (miközben a hangsúly épp a „kell” szón van). Azt a törekvést, illetve társadalmi elvárást, miszerint az egyén a saját erejéből és tudásából teremt magának és családjának jobb életet – amelyet az amerikai alkotmány szimbolikusan a „boldogság keresése” (pursuit of happyness) szókapcsolattal jelöl –, az egyén mozgatórugójának kell tekinteni a piacgazdaságban.

A piacgazdaságot a társadalom tagjainak azonos és gyakran egymásnak feszülő öngondoskodási igénye (mondhatjuk ösztöne) hozza létre. Természetszerű állapot minden ember azon törekvése, hogy egyről a kettőre jusson, azaz hogy képességeinek és teljesítményének függvényében egyre magasabb életszínvonalat és jólétet teremtsen magának és családjának. A versenyalapú társadalomban azonban az egyén teljesítményének egyetlen és helyettesíthetetlen fokmérője a mások teljesítményével való összevetés. Nincs annál jobb ösztönzés az egyén számára annak kapcsán, hogy tudásában, képességeiben, munkateljesítményében és általában az élet minden terén kihozza magából a maximumot, mint az, amikor közvetlen versenyhelyzetben kell összevetnie magát másokkal. Versenyalapú társadalomba születünk, és ebben a közegben éljük le az életünket, sőt behálózza létünk minden pórusát. Az óvodában az a gyermek fog a záróünnepségen a szülők és a nagyszülők előtt szólóénekkel fellépni, aki a csoportban a legszebben énekel; az iskolai matematikaversenyen az a diák fog továbbjutni, aki a többiekhez képest több pontot ér el; a középiskolába vagy az egyetemre az a diák fog bekerülni, aki a legjobb tanulmányi eredményt mutatja fel, és a felvételi vizsgán a legtöbb pontot éri el; vagy például a város focicsapatába az a játékos jut be, aki a kitartás, a kondíció és a játéktechnika szempontjából jobbnak minősül a többieknél. Hajlamosak vagyunk a versenyhelyzet negatív hatásait érezni vagy észlelni, félünk a megmérettetéstől és az esetleges kudarctól vagy vereségtől, illetve csupán attól a ténytől, hogy mások jobbak nálunk. Viszont sosem szabad szem elől tévesztenünk, hogy a versenyhelyzet kihozza belőlünk a maximumot, a legmegfelelőbb teljesítményünket – mondhatjuk: a legjobb „önmagunkat”.

A piacgazdaság filozófiája erre a versenyszellemre és versenyalapú társadalomra épül. A piacgazdaság liberális koncepciója szerint – melynek szellemi atyja Adam Smith volt a XVIII. században – hagyni kell, hogy a gazdaságban mindenki megpróbáljon a lehető legjobban érvényesülni, az államnak pedig nem kell beavatkoznia a gazdasági folyamatokba. A szabadpiac íratlan szabályai – láthatatlan kézként – kirostálják azokat a szereplőket, akik a többiekhez képest alacsonyabb színvonalú termékeket vagy szolgáltatásokat nyújtanak, illetve ha ezek árfekvése magasabb; ezáltal biztosítva szélesebb érvényesülési lehetőséget a hatékonyabb vállalkozások számára.

A történelem azonban később szemléltette, hogy a piaci szereplők korlátlan szabadsága mindenkit érintő problémákat is okozhat. Például gazdasági válságok egész sorát, amelyek közül a modern kori történelemben az 1928-as és a következményeit még mindig éreztető 2008-as gazdasági világválság a legjelentősebb. Várhatóan a koronavírus-járvány okozta gazdasági válság mértéke az eddigi válságok mindegyikét túl fogja szárnyalni, de ennek okai külső tényezőknek és nem a piacgazdaság belső működési mechanizmusainak tudhatók be. Ezért a mindenkori piacgazdaságot megfelelő egyensúlyelemekkel kell az államnak kiegészítenie a közérdek oltalma, a gazdasági stabilitás, a társadalmi egyensúly és a szociális méltányosság megőrzése céljából.

A köz- és magánérdek egymásnak feszülése a piacgazdasági rendszert valló országok csoportjában is eltéréseket eredményezett. Így például köztudott, hogy az USA-ban talán a világon a legkifejezettebbek az emberek közötti szociális különbségek (vagyis itt a legnagyobb a különbség a szegények és a gazdagok között). A szociális ellátórendszer – mint amilyen a kötelező nyugdíj- és egészségbiztosítás – alapvetően az egyén döntésétől és anyagi hozzájárulásától függ (a munkavállalók maguk döntik el, hogy kötnek-e nyugdíj- és egészségbiztosítási szerződést, és ennek fejében elkülönítenek-e bizonyos részt a jövedelmükből a biztosítási díj fizetésére stb.). Ezzel némileg ellentétes koncepciót képvisel a fejlett európai piacgazdasági modell (azon belül pedig különösen ki kell emelni a skandináv, gondoskodó modellt), amelyben a közérdekű elemek sokkal erőteljesebben jelennek meg. Így az európai modellben mérsékeltebbek a szociális különbségek, létezik kötelező társadalombiztosítás, amely magában foglalja a kötelező nyugdíj-, munkanélküliségi és egészségbiztosítást stb. A jelentős különbségek ellenére mindkét rendszer közös vonása, hogy az egyén boldogulásáról, jólétéről alapvetően saját magának kell gondoskodnia egy szabad, versenyalapú társadalomban.

Ez kétféle módon történhet. Az egyik, hogy munkavállalóként próbál magának munkát találni. Ez sem könnyű, hiszen a versenyalapú társadalomban a munkáltató a meghirdetett szabad munkahelyekre megversenyezteti a jelölteket: azzal fog munkaszerződést kötni, akiről azt a benyomást szerezte, hogy a legjobb szaktudással, szakmai képzettséggel és tapasztalattal, illetve elvárt emberi tulajdonságokkal rendelkezik; és valljuk be: teszi ezt a lehető legalacsonyabb áron, azaz a lehető legalacsonyabb bérért. Ez is egy komoly versenyhelyzet: hiszen alapvetően az számít, hogy a többi jelentkezővel szemben a versenyben mi tűnjünk jobbnak (hangsúlyozom: „tűnjünk jobbnak”).

A másik út a vállalkozás útja: ahelyett, hogy másnak dolgozzon, az egyén saját vállalkozást indíthat be, és először magát, majd lehetőségeihez mérten később másokat is foglalkoztathat. A versenyalapú társadalomra épülő piacgazdaság igazi „hőse” lesz így a vállalkozó. Ő az, aki tehát vállalja, hogy munkáját, tőkéjét, idejét és energiáját egy olyan üzleti elképzelés megvalósításának szenteli, amelynek sikeressége az elhatározás pillanatában még teljesen bizonytalan. Ha az üzleti elképzelése sikeresnek bizonyul, azaz ha termékeit vagy szolgáltatásait – a többi hasonló tevékenységet végző vállalkozással versenyhelyzetben – értékesíteni tudja a piacon, a vállalkozása sikeres lesz. Amennyiben azonban a versenyben alulmarad, vállalkozása tönkremegy: a vállalkozó befektetett ideje, munkája és pénze nem fog nyereséget termelni, sőt rosszabb esetben el is veszik. Ezért hívják találóan a vállalkozókat „kockázatvállaló” (risk-taker) gazdasági szereplőknek, mert tudatosan vállalják a bukás kockázatát.

Nyilván nagyon messze áll a tökéletességtől a mai piacgazdaság. Ezt gyorsan le kell szögezni, még mielőtt az Olvasó esetleg egy (téves) túlságosan rózsaszín képet vizionálna a piacgazdaságról. Elég csak az egyre nyilvánvalóbbá váló környezetszennyezésre és környezetterhelésre, a megtermelt javak egyenlőtlen elosztására, a túltermelésre, illetve a versenyben alulmaradó szereplőkről való gondoskodás, szociális háló hiányára vagy nem megfelelő szintjére gondolni, és máris felszínre kerülnek a versenyalapú társadalomra épülő piacgazdaság hiányosságai. Rendkívül találók Kate Raworth, korunk egyik legkiemelkedőbb közgazdászának szavai, miszerint egy egészséges gazdaság célja nem a folyamatos, töretlen növekedés, hanem a jólét biztosítása. Az általános piacgazdasági szabályok szerint a gazdaságnak folyamatosan növekednie kell: csak akkor megy jól a szekér, ha előre megy, és mindig megy, bármi áron. A növekedés pedig önmagában nem lehet cél, ha ugyanakkor nem teremt jólétet.

Raworth meglehetősen találóan von párhuzamot a mai piacgazdasági rendszer és az élő szervezet között. A kiegyensúlyozott és mértékletes növekedés jó: a gazdasági növekedésnek egyre magasabb életszínvonalat teremt; az élő szervezetekben pedig a fejlődésének köszönhető, hogy a megtermékenyített petesejtből magzat lesz, majd kisbaba születik, a kisbaba pedig nagyjából két évtized múlva felnőtté válik. Viszont ha a növekedés korlátlan és mértéktelen, akkor a piacgazdaság túlságosan nagy terhet ró a természeti környezetre; az élő szervezetben pedig (jó- vagy rosszindulatú) sejtburjánzás alakul ki. Mindkettő vesztét hosszú távon a korlátlan növekedés okozza: az efféle úton járó gazdaság feléli (majd megsemmisíti) a számára életteret adó környezetet; a daganat pedig elpusztítja az elő szervezetet, amely éltette.

A növekedésre nyilván szükség van, hiszen ez a felhajtóerő biztosítja a jólétet az emberiség számára (javakat, szolgáltatásokat, béreket stb.), viszont amikor átlép egy bizonyos határt, akkor már felemészti a környezetét. Kate Raworth ezt egy „fánk alakú” gazdasági modellel szemlélteti. Különböző formájú fánkot szoktak sütni a nagymamák. Ebben az esetben olyan fánkra kell gondolni, amelynek üres a közepe, azaz „gyűrű alakú”. A gazdasági fejlődés a fánk elképzelt középpontjából indul ki. Ha nem éri el a fánk belső ívét, akkor a gazdaság fejletlen, az emberiség számára nem biztosítja a minőségi életkörülményeket. Ha viszont „túlpörög”, azaz túllépi a gyűrű alakú fánk külső ívét, akkor már pusztító hatást gyakorol a környezetre. Ezért egy majdani, ideálisabb, fenntarthatóbb gazdaságszervezési modellnek nem a korlátlan növekedésre kell törekednie, ahogyan azt a mai piacgazdasági rendszer teszi. El kell ugyan érnie egy magas szintet, de közel sem olyan magasat, amellyel rombolóan hat a természeti közegre. A cél az, hogy ne lépje túl a fánk külső ívét, hanem mindig a fánk belső és külső íve között mozogjon. A modern piacgazdaság legnagyobb gyengéje épp a korlátlan növekedésre való késztetés.

Eljön az az idő, amikor az emberiség kritikusan tekint majd vissza az akkor már túlhaladottnak bizonyult efféle piacgazdasági rendszerre – éppúgy, mint ahogyan most idejétmúltnak tartjuk a rabszolgatartást, a feudalizmust, a kezdeti kapitalizmust és a szocialista gazdaságszervezési modellt.

Ezek az elméleti „pufogtatások” a piacgazdaság jó és rossz oldalairól azonban nem sok segítséget nyújtanak a mindennapok hősének, a vállalkozónak. Az ő szerepe nem az, hogy kritikai éllel, elméleti síkon elemezze a piacgazdaságot, hanem hogy annak szabályait ismerve és elfogadva feltalálja magát ebben a környezetben: vállalkozását sikeresen fejlesztve gondoskodjon saját maga és családja boldogulásáról, illetve embertársainak munkahelyeket teremtsen.

Kiadta: Vajdasági Magyar Jogász Egylet
A kiadásért felel: Nyilas Mihály elnök
Olvasószerkesztő: Brenner János
E-könyv-formátum: Lackó Lénárd
Illusztrátor: Szalai Attila
Korrektor: Buzás Márta

Vajdasági Magyar Jogász Egylet

21 000 Újvidék, József Attila u. 16–18.

www.vmje.rs, office@vmje.rs

CIP – A készülő kiadvány katalogizálása
A Matica srpska Könyvtára, Újvidék

334.722:34(497.11)(035)(0.034.2)

DUDÁS, Attila, 1978–
Vágj bele! [Elektronski izvor] : A vállalkozások jogi környezete Szerbiában : Kézikönyv kezdő vállalkozók számára / Dudás Attila, Bunford Tivadar ; [illusztrátor Szalai Attila]. – El. knjiga. – Újvidék : Vajdasági Magyar Jogász Egylet, 2021. – Tekst, ilustr.

Sistemski zahtevi: Nisu navedeni. – Nasl. s naslovnog ekrana. – Elektronska publikacija u formatu epub.

ISBN 978-86-81144-07-7 (epub)

1. Bunford, Tivadar, 1962– [autor]
a) Preduzetništvo – Pravni aspekt – Srbija – Priručnici

COBISS.SR-ID 43567881