Amy Ruttan

San Franciscóban reng a föld

Caroline Anderson

Esküvői harangok

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Amy Ruttan, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A SZÍVHANG 700. eredeti címe: Reunited with her Hot-Shot Surgeon

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Bosnyák Edit

© Harlequin Books S. A., 2010 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Szívhang 701. eredeti címe: The Wedding of the Year

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

Nyomtatásban megjelent: a SZÍVHANG 700–701. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-635-7

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Amy Ruttan

San Franciscóban reng a föld

1. FEJEZET

– Nem kell megtenned!

– De igen. Ez volt a terv.

Pearl folytatta a pakolást, és visszapislogta a könnyeit, mert nem akart a férfi előtt sírni.

– Miért? – kérdezte értetlenül Calum.

– A gyerek miatt akartunk összeházasodni. A gyerek már nincs, ezért megvalósítom a terveimet. Elfogadom azt az állásajánlatot.

Pearl azt remélte, hogy nem remeg a hangja.

Calum mindig azt mondogatta, hogy a gyerek miatt majd összeházasodni. A rezidensi időszak végén Pearl terhes lett, és Calumnak felajánlottak egy állást itt, San Franciscóban. Pearnek New Yorkban ajánlottak állást, de a terhesség miatt visszautasította.

Mindig is kétségei voltak a házassággal kapcsolatban. Calum ismerte a szüleit, az anyját, ezért tudta, hogy Pearl miért idegenkedik a házasságtól, vagy legalábbis miért tartja értelmetlennek.

Amikor a nő megtudta, hogy terhes, megijedt, és úgy érezte, az a helyes, ha összeházasodnak. Szerette Calumot, de egy évvel ezelőtt, amikor összejöttek, megállapodtak abban, hogy mindkettőjük számára a munka a legfontosabb.

– Ettől függetlenül is együtt maradhatunk, Pearl.

A nő abbahagyta a pakolást, és vetett rá egy szigorú pillantást. Hinni akart neki, de tudta, mit gondol a férfi a házasságról. Végül elfordította a fejét, nehogy Calum meggyőzze, hogy maradnia kell.

– És akkor mi lesz? Mégis összeházasodunk?

– Valamikor… – felelte némi habozás után a férfi.

Pearl felsóhajtott.

– Az lesz a legjobb, ha elmegyek. Még nem töltötték be azt a New York-i állást.

– Ezek szerint ennyi volt? A szakmai elismerést és a pénzt választod helyettem? – kérdezte gúnyosan a férfi, azután hozzátette: – Eleget teszel az apád kívánságának?

Pearlt nem érdekelte a szakmai elismerés, sem a pénz. Csak el akart menni, mert már nem bírta tovább. Minden a gyerekre emlékeztette, és arra, hogy majdnem megtalálta a boldogságot. Majdnem lett egy olyan családja, amilyenről mindig is álmodott. A szülei elvárásainak nemigen tudott megfelelni, élete legcsoldálatosabb pillanatait Calumnak és a nagymamájának köszönhette, aki sajnos már meghalt.

De ők ketten Calummal különböző utakat választottak, és Pearl nem akarta húzni az időt.

– Nem kell elmenned csak azért, mert nem házasodnunk össze azonnal – mondta a férfi.

– Más elképzeléseink voltak a karrierünkkel kapcsolatban. Tudom, hogy úgy érezted, feleségül kell venned, de már semmi sem kényszerít erre.

Pearl folytatta a pakolást, és visszanyelte a könnyeket.

Megtanulta, hogy nem szabad mások előtt sírni, és nem akarta a szomorúságával terhelni a férfit. Boldog akart lenni, de erről az álomról már rég lemondott.

– Valóban azt hiszed, hogy kötelességtudatból akartalak feleségül venni? – kérdezte dühösen Calum.

– Talán nem így van?

– Eleinte így volt, de…

– Már akkor megmondtad, hogy nem akarsz családot, amikor megismerkedtünk, és meg is egyeztünk ebben.

Calumnak elkomorult az arca.

– Egy év alatt sok minden megváltozott.

– Mi változott meg? Számomra az, hogy terhes lettem, de most már minden visszatér a megszokott kerékvágásba.

– Igazán?

– Igen – hazudta a nő.

Kiutat akart biztosítani a férfi számára. A saját bőrén kellett megtapasztalnia, mi történik akkor, amikor két orvos összeházasodik, és az egyikük arra kényszerül, hogy a másik kedvéért lemondjon arról a munkáról, amit szeret. Calum egy idő után elhagyná, mert kompromisszumot kötött a kedvéért. Vagy ő hagyná el a férfit ugyanezért.

De biztos vagy ebben?

– Elfogadtam az állást, Calum. El kell mennem.

Pearl lecsukta a bőrönd tetejét.

– Rendben van. Akkor menj csak el! Ezek szerint számodra fontosabb a munka, mint én.

A férfi kiment a szobából, és amikor becsapta maga mögött az ajtót, Pearl rémülten összerezzent.

De mindenkinek így lesz a legjobb.

1. FEJEZET

Öt évvel később

Lélegezz!

Dr. Pearl Henderson vett egy mély lélegzetet, de hiába. Izzadt, és halkan káromkodott egyet, mert pulóvert viselt. Megfeledkezett arról, hogy San Franciscóban az október sokkal kellemesebb, mint New Yorkban. Túl sokáig lakott a keleti parton, ezért hozzászokott a hideg őszhöz és télhez, meg a forró nyárhoz. De egész idő alatt hiányzott neki Kalifornia.

Magadnak köszönheted, mert elmentél!

Elhagyta Calumot, mert attól félt, nem fog működni a kapcsolatuk. Kiváló sportorvos volt, de nem mert kockázatot vállalni.

Most mégis meg kellett tennie. Visszatért Kaliforniába, San Franciscóba. Azért jött vissza, hogy találkozzon Calummal.

Görcsösen szorongatta a táskáját, és lehunyta a szemét, hogy megnyugodjon. Ebben a városban és ebben a kórházban kezdte a pályafutását. Ezt a helyet mindig őrzi a szívében.

Öt éven keresztül másik nagyvárosban élt, de mindig vissza akart térni ide, csak nem találta a módját. Nem érte be annyival, hogy a keleti part egyik legjobb sportorvosává küzdötte fel magát.

Azért, mert hiányzott neked Calum.

Nem, nem szabad így gondolkodnia, még akkor sem, ha ebben van némi igazság. Nem Calum miatt jött vissza San Franciscóba, hanem az új állása miatt.

Ez nem igaz!

Pearl mélyen beszívta a sós levegőt, és kihúzta magát. Nem lesz könnyű viszontlátnia dr. Calum Munrót. Összetört a szíve, amikor hátat fordított annak a férfinak, akit szeretett, de nem volt más választása. Calum megérdemelte, hogy szabad legyen. Pearl tudta, hogy minden erejére szüksége lesz ehhez a találkozáshoz, de orvosként kell viselkednie, és a betege érdekeit kell szem előtt tartania. A Nemzeti Futball Liga új csapatának, a San Francisco Bridgersnek lett a sportorvosa.

Pearlnek meg kellett mentenie az egyik legtehetségesebb játékost, és esélyt kellett adnia George-nak arra, hogy küzdjön a rák ellen, amely véget vetett a karrierjének.

George-nak oszteoszarkómája volt, egy rosszindulatú csontdaganat, amit csak dr. Calum Munro tudott kezelni. Lehet, hogy Calum visszautasította az ajánlatot, anélkül hogy szemügyre vette volna a beteg aktáját, de Pearl nem fogja hagyni, hogy kockára tegye George életét csak azért, mert elfoglalt, és hosszú a várólistája. George egész életében keményen dolgozott, és megérdemel egy esélyt arra, hogy megvalósíthassa az álmait.

Az emberek megérdemlik, hogy megvalósíthassák az álmukat. Pearl is megkapta ezt az esélyt, azután elvették tőle. De erre már csak akkor jött rá, amikor késő volt. Azt remélte, hogy Calum már megbocsátott neki, és hajlandó szóba állni vele.

Amikor elvesztette a gyermekét, megint rádöbbent, hogy nem működik az élete, és a munka jelenti az egyetlen állandóságot. Még a saját teste is cserben hagyta.

Könnyes lett a szeme, de nem sírhatott.

– Az orvosok nem sírnak – mondta neki az anyja. – Soha ne mutasd ki a gyengeségedet, és ne hagyd, hogy ugráltassanak! Csalódást okozol nekem, Pearl. Te talán láttál engem sírni azért, mert az apád elhagyott?

Pearl a mai napig nem felejtette el az anyja kemény szavait. Csak a nagymamája mellett lehetett önmaga, aki gyakran vigasztalta. Miután az anyja megszégyenítette Pearlt, soha többé nem sírt senki előtt. Még Calum előtt sem.

Felsóhajtott, és belépett a speciális műtétekre szakosodott kórházba, ahol mindketten rezidenskedtek. Itt kezdődött el Pearl karrierje, de aztán összeomlott az élete.

Most sikerülni fog!

Belépett az előcsarnokba, amely ugyanúgy nézett ki, mint régen. Olyan érzése volt, mintha hazatért volna, és megrohanták az emlékek. A barátságok, a sikerek és a megmentett életek. Itt tanult meg mindent, amit tudott, és ide tartozott. Itt esett szerelembe.

Otthon a szülei mindig veszekedtek egymással, és állandóan őt kritizálták, itt viszont mindenki kedves volt vele.

Megkérdezte a recepción, hol találja Calum irodáját. Mivel korábban felhívta a kórházat, tudta, hogy a férfi nincs ügyeletben, és már befejezte a vizitet.

Calum nem küldheti el őt! Ha még mindig ugyanaz az ember, aki öt évvel ezelőtt volt, akkor elfogadja ezt a kihívást. Calum a nehéz eseteket kedveli, ugyanúgy, mint Pearl. Ezért is barátkoztak össze olyan gyorsan, amikor rezidensek voltak. Calum volt az egyetlen, aki megértette őt.

Az anyja mindig azt mondogatta, hogy az orvosok nem lehetnek jó barátok, jó házastársak pedig végképp nem. A boldogtalan házassága miatt bizonyára tudta, miről beszél.

– Állandóan versenyeztek egymással, ezért nem működhet – mondta az anyja. – Csak az számít nektek, ki a jobb orvos kettőtök közül.

Az anyja állítólag valaha szerelmes volt az apjába, de miután Pearl megszületett, háttérbe vonult, és megvetette a férjét és a lányát. Ha Pearl nem veszítette volna el a gyerekét, és együtt maradtak volna Calummal, talán velük is ez történt volna.

Belépett a liftbe, felment az ortopéd-onkológiára, és elindult a férfi irodája felé, amely a folyosó végén volt. Nehéznek érezte a lábát, és hevesen vert a szíve. Az iroda ajtaja nyitva volt, és Calum az íróasztala előtt ült, háttal a nőnek. A férfi vörösesszőke hajába néhány ősz hajszál keveredett, és rövidebbre volt nyírva, mint régen.

A nőt azonnal megrohanták az emlékek. Az érintések, a csókok, a közös nevetések. Képtelen volt megszólalni, ezért tanácstalanul toporgott a küszöbön.

Calum végül megfordult, mintha megérezte volna, hogy figyeli valaki, és elkerekedett a szeme a meglepetéstől.

– Pearl?

– Igen. – A nő megköszörülte a torkát. – Sok idő telt el azóta.

Calum arcvonásai azonnal megkeményedtek.

– Igazán? – kérdezte, azután ismét az íróasztala fölé hajolt. – Nem akarok a múltról beszélni, Pearl. Öt évvel hamarabb kellett volna idejönnöd.

– Nem ezért vagyok itt. Egy esetről akarok beszélni veled.

– Hosszú várólistám van, ezért nincs időm új esetekre – felelte Calum. – Biztosan találsz egy másik orvost, akinek van szabad kapacitása.

– Valóban a múltba akarsz kapaszkodni?

Pearl becsukta maga mögött az ajtót. Calum végre megint ránézett, és résnyire húzta a szemét.

– Nem. Csak közöltem veled, mi a helyzet. Sokan várnak rám, ezért nincs időm azokra a focistákra, akik a sérülésük miatt nem tudnak milliókat keresni.

– Honnan tudod, hogy focistáról van szó? Ezért utasítottad vissza az esetet anélkül, hogy belenéztél volna a beteg aktájába?

– Tudom, hogy New Yorkban egy futballcsapat orvosa voltál. Mindenki tudja, hogy te vagy a szakterületed egyik legjobb orvosa. Egyébként ehhez szívből gratulálok – tette hozzá szárazon a férfi.

Talán Calum féltékeny rá? Mindig azt mondogatta, hogy karrierre vágyik, ezért lett orvos.

– Most itt lakom Kaliforniában. – Pearl kivette az aktát a táskájából. – És nem sérülésről van szó, hanem egy oszteroszarkómáról. Tudom, hogy te mindent megteszel azért, hogy ne kelljen eltávolítani a csontot, és kiváló eredményeket tudsz felmutatni. Ez a fiatalember keményen végigküzdötte magát az egyetemen, az ösztöndíjakon és az alkalmi munkákon, hogy sportoló lehessen, és erre ez történik vele.

– Oszteroszarkóma?

– Igen. Én nem tudok segíteni neki, és tudomásom szerint te vagy a legjobb ezen a területen. Ez a játékos alulról küzdötte fel magát szupersztárrá. Fiatal, és megérdemel egy esélyt.

A férfi arcvonásai ellágyultak, és Pearl tudta, hogy sikerült hatnia rá. Calum is keményen megdolgozott azért, hogy orvos legyen, és a fiatalember története meglágyította a szívét. Annak ellenére, hogy most már sokat keresett, tisztelte azokat, akik a rossz körülmények dacára sikeresek lettek.

Amikor még Pearl is itt dolgozott, Calum gyakran ingyenesen látta el azokat a betegeket, akiknek nem volt biztosításuk.

Ennek ellenére a nő attól félt, nemet fog mondani, mivel a férfi az apja a Bridgers egyik befektetője volt. Calum nem volt túlságosan jó viszonyban az apjával, de most egy ember életéről volt szó.

Miközben Calum kinyitotta az aktát, majd hátradőlt és olvasni kezdett, Pearl azon töprengett, vajon megváltozott-e az elmúlt öt évben. Az is lehet, hogy sohasem ismerte őt igazán. A szülei boldogtalan házassága miatt nem vágyott társra, de Calum különleges volt. Érzelmekkel és izgalmakkal töltötte meg az életét.

A férfi megértette a boldogtalan gyerek- és fiatalkorát, és kialakult közöttük egy kötelék. Calum megvigasztalta, és biztonságérzetet adott neki. Azután Pearl egyik este túl sokat ivott, és képtelen volt ellenállni a kölcsönös vonzalomnak. Utána egymást követték az események, és végül szerelmi bánat lett a befejezése.

Nem akarta ezt újra átélni.

– Elég rosszul fest a dolog – jegyezte meg halkan a férfi, miközben az aktát bámulta.

– Szerintem is. Leülhetek?

A férfi bólintott, és Pearl leült az íróasztallal szembe.

– Sajnálom. – Calum letette az aktát, és megdörzsölte az arcát. – Nem tudtam, hogy ez a játékos rákos, és ennyire súlyos az eset.

– Ha megsérült volna, én is el tudtam volna látni. De most segítségre van szükségem.

Calum bólintott.

– Tényleg nagyon sajnálom ezt a srácot.

– Tudsz adni neki időpontot? Veled dolgoznék együtt a legszívesebben.

A férfi meglepetten felvonta a szemöldökét.

– Miért?

– Azért, mert kiváló sebész vagy, és arra gondoltam, hogy mivel barátok vagyunk…

– Nem vagyunk barátok, Pearl – vágott a szavába határozottan a férfi. – Ebben az esetben kollégák vagyunk, de ha vállalom ezt a beteget, akkor kizárólag az enyém lesz. Nincs szükségem a segítségedre.

Pearlt úgy érte a megjegyzés, mint egy pofon, pedig számított erre. De a betege érdekében küzdenie kell.

– Ő az én betegem is, Calum. A csapat összes játékosáért felelős vagyok, és végig fogom kísérni őt ezen az úton. Nem ismered őt, sem a kórtörténetét. Nem fogom hagyni, hogy félretolj.

– Helyes.

A nő megkönnyebbülten felsóhajtott. Calum is ugyanolyan makacs volt, mint ő, és jottányit sem engedett, amikor hitt az igazában. Pearl többek között ezért is csodálta őt.

Egyrészt szívesen átadta volna neki az esetet, hogy ne találkozzon vele állandóan. A férfi közelségétől a felszínre törtek benne a háttérbe szorított emlékek és érzések. Másrészt viszont George az ő betege, és azóta ismeri, mióta az befejezte az egyetemet, és leigazolt a Bridgershez.

George Philadelphiában nőtt fel. Az anyja gyakran meglátogatta, de mivel George fiatalabb testvéreiről is gondoskodnia kellett, Pearl úgy döntött, hogy gondoskodni fog George-ról az anyja helyett is.

– Köszönöm.

– Szívesen – felelte Calum. – De kérek cserébe valamit.

– A csapat ki fogja fizetni a munkadíjadat.

– Tudom. Én viszont azt szeretném, hogy vegyél át tőlem néhány beteget. – Calum elmosolyodott, és a kék szeme vidáman csillogott.

– Tessék? Erre nincs időm!

– Időt kell szakítanod rá. Én is ezt fogom tenni a te betegeddel kapcsolatban.

Pearl elvörösödött, mert a férfinak igaza volt. Ráadásul titkon örült is, hogy nem csak sportsérülésekkel kell foglalkoznia.

Felállt, és felakasztotta a táskát a vállára.

– Rendben van, dr. Munro. Mikor mutathatlak be a betegemnek?

– Nyugodtan szólíts Calumnak.

– Miért? Hiszen te magad mondtad, hogy nem vagyunk barátok.

– Nem akartalak megbántani. Pusztán arról van szó, hogy meglepődtem, amiért ennyi év után itt láttalak. – A férfi felsóhajtott, és beletúrt a hajába. – Sok idő telt el azóta, de semmit sem változtál.

A nőnek hevesen megdobbant a szíve.

– Te sem. Tehát mikor mutathatom be neked George-ot?

– Mondjuk ma délután, négy óra körül?

– Tökéletes.

– Nyugodj meg, Pearl! Bocsánatot kérek azért, amit mondtam. Megdöbbentem, amikor bekopogtál az irodám ajtaján.

Pearl valóban megnyugodott egy kicsit. Őt is megviselte ez a találkozás, de megtartotta magának. Nem lesz könnyű együtt dolgoznia Calummal, mert még mindig vonzódik hozzá.

– Akkor hamarosan találkozunk.

Kinyitotta az ajtót, és amikor kilépett a folyosóra, az egekben volt a pulzusa, és remegett a keze.

Semmi esetre sem fogja megkockáztatni, hogy a férfi megint összetörje a szívét.

Calum hátradőlt, és megpróbálta feldolgozni az eseményeket. Nem tudta, hogy dr. Pearl Henderson visszatért San Franciscóba, és azt sem, hogy a Bridgersnek dolgozik. Ha tudta volna, talán másként döntött volna.

Amikor a csapat megkereste, azt hitte, hogy az apja, Grayson Munro keze van a dologban. Éveken keresztül igyekezett megfelelni az apja elvárásainak, de végül rájött, hogy sohasem fogja kivívni sem a figyelmét, sem a tiszteletét. Éppen ezért felhagyott a próbálkozással.

Miután az Egészségügyi Dolgozók Szövetsége kitüntette az oszteroszarkóma kezelésében elért eredményeiért, az összes helybéli csapat megkereste, és elárasztották a betegek, de őt már nem érdekelte a pénz. Amikor Pearl elhagyta, rájött, hogy nem élheti le úgy az életét, hogy másoknak akar megfelelni.

Szerette ezt a kórházat és a munkáját, mert ezek jelentették az állandóságot. Itt akart maradni. Kutatómunkát is végzett, és segített az osztály felépítésében, hogy az összes csontrákban szenvedő betegnek segíthessen, ne csak a sportolóknak. Ráadásul ellenérzései voltak a befutott sztárfocistákkal kapcsolatban.

Pearl az egyik híres csapat miatt költözött a keleti partra, miután elvesztette a gyermeküket. A nő mindig arról álmodott, hogy az egyik csapat orvosa lesz, Calumnak viszont ez meg sem fordult a fejében.

Pearl talán csak kifogásként használta ezt a lehetőséget arra, hogy elmenekülhessen tőle. Hajlamos volt arra, hogy kizárjon másokat, amikor bajba kerül. Elfojtotta az érzéseit. Calum például sohasem látta sírni.

Akkor sem sírt, amikor elvesztette a gyereket, de Calum átlátott a szitán. Amikor együtt voltak, néha megpillantotta a nő valódi énjét. Látta az örömét, az aggodalmát, az együttérzését és a sebezhetőségét, de könnyeket egyszer sem látott a szemében.

Amikor megismerkedtek, Pearl egyértelműen kijelentette, hogy nem vágyik komoly kapcsolatra, sem hagyományos értelemben vett családra, és semmi esetre sem bonyolódna bele semmibe az egyik kollégájával.

A gyerekkora miatt Calum sem vágyott családra. Megpróbálta távol tartani magát Pearltől, de élvezte a társaságát, mert okos volt, és szexi. Azután lefeküdtek egymással, és a nő teherbe esett. Calum egy boldog pillanat erejéig abban reménykedett, hogy megkaphatja, amire titokban vágyott. Rettegett az apaságtól, de mindent elkövetett volna azért, hogy jobb apa legyen a saját apjánál. Gyökerekre vágyott. Akarta ezt a családot.

És Pearlt is akarta. Kezdettől fogva.

Azután mindent elvesztettek, és ahelyett hogy vigasztalták volna egymást, Pearl elhagyta őt. Az apja is elhagyta, azután meghalt az anyja, és egyedül kellett gyászolnia. És miután Pearl elment, egyedül kellett meggyászolnia a gyereküket is.

Nem fogja hagyni, hogy Pearl újra az élete részévé váljon. Megesküdött, hogy sohasem fog megbocsátani neki. De amikor a nő megállt az irodája ajtajában, úgy érezte, hogy az elmúlt öt év mintha meg sem történt volna.

Pearl valóban nem változott semmit. Csillogó, vörösesbarna haj, igézően kék szempár. És Calum arra is pontosan emlékezett, milyen íze van az ajkának.

Gyönyörű volt, és amikor Calum megpillantotta, megfeledkezett arról, hogy haragszik rá. Ráadásul képtelen lett volna visszautasítani egy beteg fiatalembert, és lerombolni az álmait, mert nem olyan ember volt, mint az apja. Az apja mindig dolgozott, állandóan a pénzre gondolt, de nem fizetett tartásdíjat a gyerekei után. Csak akkor kezdte anyagilag támogatni a fiát, amikor Calum beiratkozott az egyetemre. Grayson Munrónak elbűvölő volt a modora, de nem törődött másokkal. Nárcisztikus ember volt.

Pearl viszont nem az. A szívén viseli a betegei sorsát. A rideg álarc mögött egy szeretni való és együttérző nő rejtőzik, aki imádja a munkáját.

A férfi felállt, és kiment a folyosóra. Pearl már majdnem a liftnél járt.

– Pearl, várj! – kiáltotta.

A nő meglepetten megfordult.

– Calum! Történt valami?

A férfi el akarta mondani neki, hogy érezte magát azon a napon, amikor elhagyta őt, de képtelen volt megszólalni. Az elmúlt öt év alatt sokszor elgondolkodott azon, mit mondana neki, ha újra találkozna vele. Pearl annyira megsebezte, hogy képtelen lett volna odaadni a szívét bárkinek is.

– Mit szólnál ahhoz, ha most mennénk el George-hoz, együtt?

Valójában nem ért rá, de semmi más nem jutott az eszébe. Azt is tudta, hogy ostobán viselkedik.

– Most akarsz találkozni vele?

– Biztosan fájdalmai vannak.

– Igen – felelte halkan a nő.

– Akkor mielőbb meglátogatom. Elvégzek egy előzetes vizsgálatot, és felvázolom a kezelés menetét.

– Rendben van.

Pearl megajándékozta azzal a kedves mosollyal, amit csak kevesen láttak.

Calum egyszer rákérdezett, hogy vele miért viselkedik visszafogottabban, mint a kollégáival és a betegeivel, mire a nő azt felelte, hogy az orvosok mindig versengenek egymással. Később Calum megtudta, hogy Pearl szülei is orvosok voltak, ráadásul rideg és kőszívű emberek, Pearl ezért megtanulta, hogy el kell rejtenie az érzéseit. De amikor elmosolyodott, a férfi mindig úgy érezte, hogy bepillantást nyer a színfalak mögé.

– Helyes! – Calum elővette a zsebéből a telefont. – Add meg az edzőközpont címét, és fél óra múlva ott találkozunk.

– Nagyszerű! – Pearl elvette a telefont, és beírta a címet. – Felhívom George-ot, és megkérem, hogy jöjjön oda.

Calum megvárta, amíg a lift ajta becsukódik mögötte, azután dühösen összeráncolta a szemöldökét. Megint elgyengült, de abban biztos volt, hogy soha többé nem lesz köztük semmi.

Nem fogja kétszer elkövetni ugyanazt a hibát.

2. FEJEZET

Calum leparkolt a Bridgers edzőközpontja előtt, és azon töprengett, hogy mit keres itt.

Ahelyett, hogy a kórházban lévő betegeit fogadta volna, felajánlotta Pearlnek, hogy eljön ide. Amikor megpillantotta a nőt, magukkal ragadták az emlékek.

Ne felejtsd el, hogy egy fiatal sportoló miatt vagy itt, nem miatta!

A Haight-Ashbury városnegyedben lévő modern épület harmonikusan illett a környezetébe. A Bridgers viszonylag új csapat volt, de nem verte a fogához a garast.

Amikor körbenézett az előcsarnokban, feltámadt benne a harag és a keserűség. Az apja nem fizetett tartásdíjat, de a Bridgers egyik támogatója volt, és órákig tudott beszélni erról, hogy ez volt élete egyik legjobb döntése.

– Calum!

A férfi megfordult, és amikor megpillantotta Pearl, hevesen megdobbant a szíve.

– Helló, Pearl! – felelte kissé mogorván.

– Nagyon örülök, hogy itt vagy. George-nak elég rossz napja van.

– Semmi gond.

Pearl mosolya és testtartása feszültségről árulkodott. Calum is feszült volt, és nem húzta ki a zsebéből a kezét.

– Gyere velem!

A férfi követte Pearlt, és hirtelen megcsapta az orrát a kókuszos sampon ismerős illata. Legszívesebben azt tette volna, mint régen, és megfogta volna a nő kezét. Nehezére esett uralkodni magán.

– Tudom, hogy ez nem könnyű – törte meg végül a feszült csöndet a nő.

– Mire gondolsz?

Pearl megfordult.

– Azt mondtad, hogy a beteg érdekében orvosként kell viselkednünk egymással, és én is ezt akarom.

– Így is viselkedünk.

A nő felvonta a szemöldökét.

– Ne csináld ezt, Calum! Mind a ketten felnőttek vagyunk, és ami történt…

– Nem fogunk erről beszélni – vágott a szavába nyersen a férfi. – Ami megtörtént, az már a múlté. Összpontosítsunk inkább a betegre!

Követte a nőt a vizsgálóba. A fiatal futballjátékos, George Vaughn az egyik vizsgálóasztalon ült, és éppen a beteg lábát jegelte. Amikor megpillantotta Pearlt, vidáman elmosolyodott.

– Helló, doki!

– Helló, George! Bemutatom a kollégámat, dr. Calum Munrót. Ő az egyik legjobb ortopéd sebész, aki a csontszarkómára specializálódott.

George mosolyogva kezet rázott Calummal. Vékony volt, és izmos, mint a hátvédek többsége.

– Nagyon örülök, hogy megismerhetem, dr. Munro – mondta udvariasan.

– Részemről a szerencse, George. Milyen erős fájdalmat érez?

Calum odahúzott egy széket az aszalhoz, és leült, hogy megvizsgálja a férfit.

– Egy tízes skálán hetesnek mondanám. De a jég segít.

Calum látta az arcán, hogy nagyon erős fájdalmai vannak, mivel a daganat nyomta az idegeket, de a fiatal betegek többségéhez hasonlóan ő is igyekezett erősnek látszani. Szerencsére elhatározta, hogy le fogja győzni a rákot. Amikor a test feladja, az embernek hatalmas lelkierőre van szüksége. Ezt Calum is megtapasztalta az anyjával kapcsolatban.

– Megnézhetem a lábát?

– Csak rajta!

Amikor Calum levette a jeget George térdéről, és óvatosan megtapogatta, a férfi halkan felnyögött. Calum végül egy ultrahangvizsgálatot is elvégzett, hogy ellenőrizze a láb vérellátását.

– Maga szerint tud nekem segíteni? – kérdezte reményteljes hangon George.

– Meg fogom nézni a laboreredményeket és a felvételeket, azután dr. Hendersonnal kidolgozzuk a kezelés menetét.

Calum egyelőre nem tudott választ adni a kérdésére, és nem akart hamis reményeket ébreszteni benne, de mindent meg fog tenni érte.

– Köszönöm, doki – mondta mosolyogva George.

– Gyere, segítek! – Pearl megfogta a férfi karját, és miután Calummal közösen lesegítették az ágyról, odaadta neki a mankóját. – Haza tud vinni valaki?

George bólintott.

– Az edző hozott ide, és ő is fog hazavinni. Még biztosan át akarja beszélni velem a stratégiát.

– A stratégiát? – kérdezte meglepetten Calum.

– George nemcsak az egyik leggyorsabb hátvéd, hanem kiváló stratéga is – magyarázta Pearl. – Mióta nem játszhat, az edzőnek segít.

– De nem ezzel akarok foglalkozni életem hátralévő részében – tette hozzá gyorsan George. – Ki akarok menni a pályára.

– Mindent meg fogunk tenni azért, hogy ez sikerüljön – mondta Calum, de azonnal meg is bánta.

Ne ígérj meg olyasmit, amit nem tudsz betartani!

Vajon ő hogy érezte volna magát, ha nem tudja megvalósítani az álmát, és nem lehetett volna orvos?

Rákacsintott George-ra.

– Ma délután kidolgozunk dr. Hendersonnal egy stratégiát.

George elvigyorodott, miközben kinyitotta az ajtót.

– Köszönöm, doki!

Pearl becsukta mögötte az ajtót, és karba tette a kezét.

– Ezek szerint ki fogunk dolgozni egy stratégiát?

– Hát persze.

A nő örült neki, hogy Calum ennyire derűlátó, mert ő nem volt az. Kettejük közül mindig is a férfi volt az optimistább.

– Van kedved beülni valahová? – kérdezte Calum. – Még nem ebédeltem. Talán evés közben átbeszélhetnénk az esetet.

Mivel a csapat aznap egy másik városban játszott, a nőnek nem volt fontos teendője, és Calum javaslata jó ötletnek tűnt. De ideges volt, izzadt a tenyere is.

– Rendben van.

A férfi egyértelműen megmondta, hogy csak kollégák, és a kollégák néha együtt ebédelnek, nem igaz?

– Nagyszerű! Van néhány ötletem George-dzsal kapcsolatban, és kíváncsi lennék a véleményedre néhány más betegemmel kapcsolatban is. Cserébe kapsz néhány kiváltságot a kórházban.

Pearl meglepetten pislogott.

– Ez jól hangzik. Hálás vagyok a segítségedért, és én is szívesen segítek neked.

A férfi elmosolyodott.

– Azt szeretném, hogy több időt tölts a kórházban.

– És ezt miért úgy mondod, mintha büntetés lenne? – kérdezte mosolyogva a nő. – Mondd meg, hogy mikor menjek be.

Pearl örült, hogy Calum nem egyedül akarja kezelni George-ot. Nem zavarta a műszakos időbeosztás, és szívesen segített azoknak a betegeknek is, akiknek nem volt biztosításuk. Mivel elsősorban sportsérülésekkel foglalkozott, jó érzés lesz újra a műtőben lenni.

Amikor rezidens volt, gyakran műtott, és megfordult a fejében, hogy ortopédműtétekre szakosodik, de valójában mindig az volt a célja, hogy egy profi csapatnak dolgozzon. A nagymamája imádta a futballt, és mindig megnézte a meccseket a tévében. Pearl néha elvitte egy-egy meccsre, és utána a parkolóban piknikeztek.

Miután elvesztette a gyerekét, úgy érezte, megvalósíthatjja az álmát, és nem akart belegondolni, hogy valójában miért akarja maga mögött hagyni San Franciscót. Nem akarta elveszíteni Calumot, de attól félt, hogy ha marad, akkor még rosszabbra fordul a helyzet. Hogy Calum ugyanúgy meg fogja vetni, ahogy a szülei is megvetették egymást.

A férfi most kissé ridegen viselkedett vele, de ettől függetlenül együtt tudnak dolgozi, hiszen mind a ketten kiváló szakemberek.

– Mikor jelentkezzek nálad? – tette fel újra a kérdést.

– Éjfél körül bent leszek a baleseti ügyeleten. Néha sok beteget hoznak be, néha egyet sem.

– Az éjfél nekem tökéletesen megfelel.

Pearl rég dolgozott utoljára éjszaka, de nem okozott neki problémát.

– Nos, akkor üdvözöllek a fedélzeten! – mondta Callum. – Beülünk enni valahová?

– Szívesen – felelte mosolyogva a nő.

Pearl bevitte George aktáját az irodájába. Örült, hogy Calummal be fognak ülni valahová, mert újra együtt akart dolgozni vele. És ha közösen fogják kezelni a beteget, akkor nem lesz közöttük feszült a hangulat. A közös munka Calummal a legszebb emlékei közé tartozott.

A férfi okos volt, tehetséges és magabiztos, de nem volt arrogáns. Az elmúlt öt évben Pearlnek hiányzott a közös munka. Sokszor eszébe jutott Calum, és eltöprengett azon, hogy vajon mit csinál.

A közös ebéd és a közös munka miatt minden úgy lesz, mint régen, amikor még barátok és kollégák voltak.

Hevesen megdobbant a szíve, amikor megpillantotta az előcsarnokban Calumot. Jó kedve lett a gondolattól, hogy talán újra barátok lehetnek, ugyanakkor félt is. Vett egy mély lélegzetet, mielőtt odament a férfihoz. Calum a főorvosi állás miatt kicsit megváltozott. Régen mindig pólót, farmert és edzőcipőt viselt a szabadidejében, most viszont márkás póló, rövid dzseki, fekete farmer és elegáns cipő volt rajta. Pearlnek elakadt a lélegzete, amikor meglátta, és ezt a hatást eddig még egyetlen férfinak sem sikerült elérnie nála. A szakítás után elment néhány randira, de egyik férfi sem vehette fel a versenyt Calummal.

Hirtelen megint ideges lett, de gyorsan összeszedte magát. Megállapodtak, hogy lezárták a múltat.

Amikor Calum rámosolygott, észrevett néhány ráncot a szeme sarkában, de ahhoz képest, hogy a harmincas évei végén járt, még mindig fiatalnak látszott.

– Minden rendben? – kérdezte a férfi.

– Meg kellett mondanom az asszisztensemnek, hová megyek. Ma elvileg nincs sok dolgom, de elképzelhető, hogy rám csörögnek.

Calum bólintott.

– Az étterem itt van a közelben, és bizonyára még emlékszel is rá. Az a kis olasz vendéglő a Buena Vista park közelében.

– Ezek szerint még működik?

– Igen, és a pizza még mindig ugyanolyan finom, mint régen. Nagyon szép idő van, és arra gondoltam, hogy ez megfelelő hely lenne arra, hogy kidolgozzunk egy stratégiát. És gyalog sincs messze.

– Jól hangzik.

Pearlnek ez volt az egyik kedvenc étterme, mert hangulatos volt, és nem túl drága. Ott koccintottak, amikor letelt a rezidensi időszakuk. Sok kellemes órát töltöttek ott Calummal, és most olyan érzése volt, mintha hazamenne.

De ez itt nem az otthona. Neki nincs otthona, és családja sincs. Csak magára számíthat.

Az étterem nem volt épp elegáns, és ez öt év alatt sem változott. Az Il Polpo Arrabbiato egy 19. századi villában működött, amely a Buena Vista parkra nézett. A házat narancssárgára festették, ezért kevésbé volt mutatós, mint a környékén lévő, színesre festett házak.

De a csúnyácska külső nagyszerű vendéglőnek adott helyet, ahol ízletes volt az étel, és Pearlnek az is eszébe jutott, hogyan fedezték fel Calummal ezt a helyet.

– Tetszeni fog neked – mondta a férfi.

– Nem is tudom. Narancssárga…

– Pizzát akartál enni – makacskodott Calum. – Itt sütik a legjobb pizzát az egész városban.

– Érdekes, hogy egész életemben itt éltem, és még sohasem hallottam erről a helyről.

– Presidióban nőttél fel. Ez viszont az én felségterületem.

Pearl felvonta a szemöldökét.

– Te pedig a Mission Districtben nőttél fel, és most nem ott vagyunk. Miért a felségterületed?

– Otthon nem éreztem jól magam, ezért felfedeztem a várost.

Pearl megértően bólintott. Ő sem érezte jól magát otthon.

– De a narancssárga homlokzat és a polipos tábla elég csúnya. Tényleg finom a pizza?

– Bízz bennem!

És Pearl bízott benne, pedig nehezen bízott meg másokban, mert gyakran előfordult például, hogy a szülei nem tartották be az ígéretüket.

Amikor most elindultak az étterem felé, úgy érezte, hogy visszatért a múltba. Mikor utoljára itt jártak, megünnepelték a barátaikkal, Dianne-nal és Jerome-mal, hogy végre letelt a rezidensi időszak, és hivatalosan is orvosok lesznek. Csodálatos este volt. Sokat ettek-ittak, és sokat nevettek. Talán akkor engedte el magát utoljára.

Az étteremben töltött este után felgyorsultak az események. Terhes lett, és Calummal az esküvőt és a karrierjüket tervezték.

Alig akarta elhinni, hogy megint itt van, és mielőtt átkeltek az úttesten, megtorpant, hogy összeszedje a gondolatait. Kavarogtak benne az érzések, hevesen vert a szíve, ezért vett egy mély lélegzetet.

Calum megállt mellette.

– Minden rendben?

– Régen jártam itt utoljára – felelte halkan a nő.

Az anyja mindig azt mondogatta neki, hogy senkinek sem szabad megmutatnia a gyenge oldalát. Ha majd szívsebész lesz belőle, mint a szüleiből, akkor önuralmat és magabiztosságot kell sugároznia. Pearl nem tartotta gyengeségnek a sírást, de olyan mély nyomot hagytak benne az anyja szavai, hogy szégyellte volna magát a könnyei miatt.

– Tudom. Mikor voltunk itt utoljára?

– Amikor megünnepeltük a rezidensi időszak végét. – Pearl halkan felnevetett. – Nagyon sok bort ittunk aznap este.

– Így igaz. Olcsó volt a bor, és utána rettenetesen másnapos voltam.

– Igen, emlékszem – felelte szárazon a nő. – Végighallgattam, ahogy egész délelőtt hánytál.

Calum felnyögött.

– És nem sokkal később te voltál rosszul minden reggel.

Pearl megborzongott, mert fájdalmasan érintették a férfi szavai. Eleinte azt hitte, hogy elkapott valamit, de utána megcsinálta a terhességi tesztet. Calum egész idő alatt odaadóan gondoskodott róla. Mindig számíthatott rá.

– Igen, emlékszem. És utána nem jöttünk többet ide.

– Nem, nem jöttünk – felelte szomorúan a férfi.

Pearlnek hevesen vert a szíve. Hátrált egy lépést, és megrázta a fejét, hogy kiűzze a fejéből az emlékeket.

– Biztos, hogy jól vagy? – kérdezte Calum.

– Csak egy kicsit megdöbbentem azon, hogy ez a hely semmit sem változott.

– Nos, odabent valamelyest megszaporodtak a polipos dekorációk.

– Gyakran jársz ide?

– Ritkán – felelte komoran a férfi. – Gyere, menjünk!

Átkeltek az úttesten, és beléptek az étterembe. A helyiséget valóban elborítták a polipok, de a dekoráció illett a környékhez és az étterem nevéhez.

– Jóságos ég! Il Polpo Arrabbiato, vagyis „az elszabadult tengeri szörny”.