Copyright © Karda László és Bagyinka László 2020

http://kardalaszlo.hu

http://blnet.hu

Minden jog fenntartva

A borítót és a belső illusztrációkat készítette: Horváth Fanni
P
edagógiai tanácsadó: Nógrádi Szilvia

Karda László – Bagyinka László

Pamacs

zenés meseregény

zenei melléklet

http://pamacs.blnet.hu

Előszó

Kedves Gyerekek!

Ebben a könyvben  Karda László és Bagyinka László által írt Pamacs meseregény című könyvben , az öt kutya, Schnautzer Samu, Bernáthegyi Bernát, Vizsla Vilmos, Tacskó Tasnád  és természetesen Pamacs és az ő barátja, Karmi a macska kalandjait olvashatjátok, a hozzáfűződő online zenei mellékletben pedig a történethez szorosan kapcsolódó zenéket hallhatjátok.

Ahogy elkezditek olvasni  Pamacs kalandjait, ahogy halad előre a történet, az egyes fejezetekben találtok egy jelzést, egy utalást arra, hogy ahhoz a  részhez melyik zene tartozik.
Az online   zenei oldalon, a zenék előtti és utáni szöveget a jobb tájékozódás érdekében jeleztük. A választóvonal a három fekete macska.

Hogyan tudjátok ezeket a zenéket lejátszani?

Először is ellenőrizzétek, hogy van-e internet kapcsolatotok.

Ha van, akkor a következő lehetőségekkel érhetitek el a dalokat.

1. QR kóddal.

Ezeket az úgynevezett QR kódokat a könyvben mindig az adott mese résznél találjátok ésaz okos telefonra letöltött (lásd lejjebb) QR olvasó segítségével tudjátok lejátszani.

2. PDF fájlból, amit vagy ezzel a QR kóddal tudtok letölteni az okos telefonotokra, vagy az alatta lévő link letöltésével a honlapról közvetlenül.

http://pamacs.blnet.hu/mp3/pamacsmeseregenyzenei.pdf

3. Közvetlenül a Pamacs meseregény honlapjáról ezen a QR kódon keresztül, vagy az itt alul olvasható honlap címén keresztül. Ha ezt a címet beírjátok a böngészőbe, akkor innen is lejátszhatjátok a zenéket.

http://pamacs.blnet.hu

Ha kérdésed van, írj nekünk ide: pamacs@blnet.hu

QR kód olvasó letöltése, használata okos telefonon:

Első lehetőség az úgynevezett QR kód. A dalok zenei lejátszásához szükséges, hogy az okos telefonon legyen egy QR kód olvasó. Ha nincs, akkor az applikációs gyűjteményből  letölthető a telefonra.

Mi ezt a QR vonalkód olvasót ajánlanánk, ami a Play áruházból letölthető.
A keresősorba csak annyit írj, QR kódolvasó.
Ebben beállítható a beállítás fülön, hogy a leolvasott QR kódot azonnal lejátssza, így a QR kód leolvasása után semmi más dolgunk nincs, a zene automatikusan elindul, és arra is képes, hogy automatikusan elmenti a már megnézett QR kódokat, így az „Előzményekben” rögtön elindíthatjuk a megfelelő zenét.

Jó szórakozást és drukkolást kívánunk nektek az öt kutya és Karmi macska izgalmas történetéhez!

A rajzokat Horváth Fanni készítette nektek

Pedagógiai tanácsadó: Nógrádi Szilvia

A zenei felvételeken közreműködnek:

Bagyinka László dalénekes – dalszerző
Bedics Tünde színművész
Égető Fanni színművész
Kónya Merci színművész
Sándor Anna színművész
Szabó Bálint színművész
Szollár Réka Zsuzsanna énekes, zenész

I. PAMACS

1. dal

Indul a mese

A meleg és a lustaság leterítette a kutyákat. Csak akkor mozdultak, ha szomjasak lettek. Ha meg is mozdultak, kelletlenül tették. Úgy rázták meg bundájukat, mintha vizesek lennének, de ez most inkább azért volt, hogy hűsítsék magukat.

– Pamacs? – kérdezte Schnauzer Samu. Tudta, hogy merre kószál, de unatkozott, és ezt tudálékos kérdésnek szánta. Fekete szőre fénylett, és ha büszkeségét akarta fitogtatni, megfeszítette testét, fejét magasra emelte.
Így tett Vizsla Vili is. Az ő vetélkedésük soha nem fogyott el.
– Kimenőt adott magának – válaszolta Vili. Hangja fennhéjázóan és megvetően szólt.

A sarokban Tacskó Tasnád feküdt, aki még a legmelegebb napokon is meg tudott fázni, és rekedten, fülsértően beszélt. S így csak nézett, nem akart a két kivagyi kutya beszélgetésébe beleszólni. Vili folytatta, mert aludni nem akart, és hogy ő itt milyen tekintélyes már, Bernáthoz fordult.

– Jár neki kimenő, Bernát?

Bernát lassan mozdult, neki nem kellett sietni a válaszadással, ő a főnök, és ezek a késleltetett válaszok azt közölték a többiekkel, hogy megtiszteltetés, ha ő hajlandó válaszolni
– Ühüm – és másik oldalára fordult, mindenki tudta, hogy már ő sem alszik, de nincs kedve személyes, ostoba vitába keveredni.

Samu félrevonta Vilit az előszobáig.

– Mi lesz a kajával?

– Én megtépem! – suttogta Vili.

A szobából Bernát dörgő hangja hallatszott.

– Nem téptek meg senkit, és ha enni akartok, akkor sincs duma.

Samu és Vili besomfordált, Tasnád már ült, kíváncsian, kerek szemekkel nézett.

– Vicc volt – suttogta Vili.

– Sajátos, érdekes humor – szólalt meg érdes, rekedt hangján. Tasnád gyorsan visszafeküdt, mert a két kutya szikrázó szemmel lépett felé. Bernát nem mozdult, ki sem nyitotta a szemét.

– Leülni! – prüszkölt mérgesen. Samu és Vili pukkadoztak mérgükben. Bernát egy ideje figyelt, és nem engedte, hogy alattomos marakodás legyen.

– Éhesek vagyunk! – szólalt meg Samu. Mostanában pontatlan az étkezéseink időpontja, és mint tudjuk…

– Árt az egészségnek! – folytatta Vili.

Bernát felállt, a két kutya elé lépett, nézte őket felváltva, akik kezdtek zavartak lenni.

– Ha enni akartok, készítsétek el magatoknak az ételeket! Érthető voltam? – Samu és Vili duzzogva ült le.

– De nincs itthon szendvics zsemle – ugrott fel Vili.

– Én feldiktáltam a vásárlandó kajákhoz – csatlakozott Samu.

Tasnád felült.

– Kenyérből is lehet finom szendvicseket készíteni.

– Te ne avatkozz a felnőttek dolgába! Szedd a gyógyszered! – morogta Samu, és azért hagyta abba a szövegelést, mert Bernát tornyosult felette.

Bernát kiment a tornácra, melynek hűvösségét egy szőlőlugas biztosította. A nagy karos láda Bernát kiváltsága volt. A kora délutáni légmozgás hozta az enyhülést, és ilyenkor Bernát meditálásra hivatkozva üldögélt néhány órát. Hallgatta a közeli tónál játszadozó kutyák vihogását, vitatkozását.

– A strandfoci jön – gondolta. – Ezen lesz veszekedés! – s el is mosolyodott. De már a gondolatai újra itthon jártak. Őt is foglalkoztatták Pamacs külön útjai. Mindenki tudott valamit róla, de a szemérem, a fegyelem tartott vissza, és volt olyan, aki a Pamacs iránti szeretet miatt odázta el a nyílt kérdést, mely vitát sejtetett.

Ahogy Bernát kitette a lábát, Samu félre húzódott Vilivel.

– Halkan, mert nem alszik – mutatott Tasnádra. – Huncut a kis törpe, úgy tesz, mintha aludna, még horkol is hozzá.

– Orrsövényferdülés.

– Mi van? – mordult fel Samu.

– Az egy csúnya kutyabetegség. Érted? – nézett Vili Samura.

– Ó, a szegény, szerencsétlen – és észbekapott, hogy egy óriás Schnauzer nem sajnálkozik. Ő kemény kutya.

– Meddig húzzuk az időt? – kérdezte Vili. – Nekem nem sürgős.

Samu nem értette, hogy Vili most miért visszakozik. Eddig ő volt türelmetlen.

– Én következetes kutya vagyok. Beszéljük meg.

Mindketten úgy érezték, hogy nem olyan nagy ügy ez. Jó itt a Harmat utcai házban. Sok irigyük is volt. A ház napraforgó sárgára volt festve, barna zsalugáterek az ablakokon, az udvaron pázsitfű. A kerítés mellett tavasztól őszig színes virágok nyíltak. Hülye viccelődés célpontjai voltak. Cellux-szal leragasztották a csengőt, elszaladtak, beugrottak az udvarra, és az éj közepén betrombitáltak a nyitott ablakon, vagy üres konzerves dobozokat dobáltak be.
Amire ők magukhoz tértek, már messziről hallották a gúnyos megjegyzéseket, az otromba vicceket és nevetéseket.

– Rózsa – mondta Bernát. És ezt akkor értették meg, amikor először próbálkozott a régi viccek újra eladásával a Jázmin utcai falka. Lett ám vonyítás, nyüszítés és fenyegetés. De Bernát kisétált hozzájuk, amikor a töviseket próbálták kiszedni az orrukból.

– Egyenként! – mondta. Ettől csak dühösebbek lettek. Elkotródtak, és az otromba viccek elmaradtak.

A ház, amely a Napraforgó-villa nevet kapta a rosszakaróktól, de ez is úgy sikerült, hogy még a lakóinak is tetszett.

– Mi se adhattunk volna jobb nevet – állapította meg Samu.

Nevettek, mert ha Samu valamivel egyetértett, azt jónak és saját találmányának tulajdonította. Még hetekig dicsekedett is vele. A Hét Gombóc fagylaltozóba úgy kérte a fagylaltot, hogy abból a napraforgó színűből. És úgy ment végig az utcán, hogy a fekete bajuszán virított a sárgaszínű fagylalt.

* * *

A bevásárlás után Pamacs az üzlet mögé, a kukához ment. Üres karton dobozok voltak ott összedobálva. Várt, hogy érezze Karmi szagát. Óvatosan szedte el a dobozokat, Karmi mozdulatlanul feküdt. Fehér bundája piszkos és vékony volt. Nem takarta el kilátszó bordáit. A soványság fájdalma akkor látszódott rajta, amikor felnézett Pamacsra.

2. dal

Pamacs és Karmi duettje

– Késtem – mondta Pamacs. Csillogó fekete szemeit pára lepte el. – Ezt edd meg! Erősödnöd kell! – rakta Karmi elé az eleséget.

– Sok lesz– szólt Karmi. Erőtlen tiltakozás volt.

Pamacs az üzlet falához vitte a legnagyobb kartondobozt. Egyik oldalát letépte, hogy Karminak könnyebb legyen bebújni. Puha takaróval bélelte ki.

– Itt aludj! Eltakarlak néhány dobozzal. Ne kíváncsiskodjanak.

Karmi lassan vánszorgott be az új helyére. Pamacs mellé rakta az ételeket, s a vizet. Néhány dobozzal már el is takarta. Felülről szólt le.

– Holnap jövök. Mindent megenni, meginni!

Szinte szaladva indult el. Gyorsan kell hazaérni. Már napok óta kapja a kérdéseket. Hol jártál? Sokan voltak a pénztárnál, meg sorolhatná, de a Napraforgó - villa lakóit is szereti, és őket sem akarja megbántani a füllentésével. Így csak hallgat, és néha elmosolyodik. Bernát nem kérdez, Tasnád hálás, hogy segíti a gyógyulását, csak a két másik, igen azok szemtelenül kíváncsiak. Gondolatait Hernád, a fagylaltos zavarta meg.

– Pamacs, Pamacs! – kiabált. – Van ribizke fagylaltunk. Nem kóstolod meg?

Pamacs futtában válaszolta a nemet. Hernád, akinek a két szeme különböző színű volt, és egyik őséről még utcát is neveztek el, mert a Déli-sarkon megmentett egy embert, epésen jegyezte meg, igaz csak úgy magának.

Megint azt a macskát pátyolgatta.

A fagylaltozóból zsivaj hallatszott. Hernád morgolódva ment be.

– Türelem! Mindenkinek jut a fagylaltból. Még a macskáknak is.

A macskákért nem volt oda, de mint bölcsen mondta; az üzlet, az üzlet. A közeli Macska-szigetről, melyet egy patak választott el a Kutya-negyedtől, sok vendég jött fagylaltozni.

A patak, ha szárazabb évszakok voltak, elvékonyodott, és nem is volt szükség a kopogós fahídra. Csak átugorták, és néhány perces séta a Hét Gombócig.

A Hét Gombóc Fagylaltozó volt az a hely, ahol a kutyák és macskák, ha nem is békességben, de nyugalomban elviselték egymást.

A fagylaltozónak fontos szerepe volt a két szomszéd életének alakulásában. Ez olyan diplomáciai helynek számított. Ha történtek apró visszásságok is, de verekedés, nagyobb csetepaté nem. A pletyka szerint H. Hernád barátjának segítségével, Bernie-vel, igaz hogy sok fagylaltjába került ez a barátság, fegyelmet tartott. Bernie, aki híres volt erejéről; bár szókincse csekélyke volt, ha Hernád intett neki, feltette a kérdést.

– Mi ez a lárma, itten? – és mindenki tudta, hogy a nyugalom és béke érdekében el kell halasztani a vitát.

Pamacs és Bernie barátsága akkor kezdődött, amikor még Pamacs nem volt a Napraforgó-villa lakója. A nagy kutya először közömbösen nézte a kódorgó kis kutyát. De valami történhetett, mert Bernie megszólította, és türelmesen hallgatta Pamacs gyermeteg meséit. Ez egyre gyakrabban megtörtént, és Pamacsra úgy néztek, mint a legerősebb kutya barátjára. Ez a barátság nem fogyott el, hogy Pamacs otthonra lelt a Napraforgó-villában. Ha vásárolni jött, meglátogatta Bernie barátját, akit csak akkor láttak mosolyogni, ha Pamaccsal beszélgetett. Pamacs távozásakor