Minden jog fenntartva!
A könyv bármely részének, vagy egészének közzététele a szerző engedélye nélkül szigorúan tilos!
A borító az iStockPhoto oldalról megvásárolt fotó felhasználásával készült.
Korrektúra: Ebergényi Viktória
ISBN: 978-615-6716-00-2
E-mail: ebergenyivicky@gmail.com
Honlapok: vickykonyv.gportal.hu
instagram.com/vickykonyv
facebook.com/VickyKonyv

Ebergényi Viktória:
Hawaii nyár – Olvass Bele!

Jó, ha tudtok rólam néhány dolgot:
- hang nélkül születtem
- jelbeszéddel kommunikálok
- tudok szájról olvasni (sokszor így kémkedem)
- szeretem a virágmintás ruhákat
- több időt töltök a fürdőszobában a kelleténél
- szeretek enni (mindig van nálam müzliszelet)
- Hailee McCormick a nevem (hoppá, ezzel kellett volna kezdenem!)

Mikor a fogadott nővérem, Lydia a férjével, Josh-sal Hawaii-ra költözött, az egész életem megváltozott. Az én csodálatos szüleimnek hála aztán közösen meglátogattuk őket, amely hatalmas ajándék volt számomra. Akkor még nem is sejtettem, hogy azon a nyáron mennyi minden fog velem történni. Árulhattam fagyit, úgy-ahogy megtanultam szörfözni, megismertem a szerelmet, futni kezdtem, valamint még egy rászoruló családnak is segítettem. És most megismerhetitek a tavalyi nyaram történetének első fejezetét...

Hang nélkül születtem,
De ugyanúgy dobban a szívem
Nem vagyok más, csak ha annak látsz,
Számomra is éppúgy kijár a boldogság.
A némaság bár meghatározó bennem,
Nem ez az, amely alapján elítélhetsz engem.
Vannak hibáim, nem tagadom,
De nem hiba, hogy nincs hangom.

Mikor erősen fúj a szél,
A hullámokon lovagolok én
A szörftől kitárul a világ,
Az enyém a tenger, s az óceán.
Nem kell hang, hogy ezt élvezzem,
Nem kell szó, hogy ez éltessen.
A tenger tehát az én hangom,
Így elmondhatok mindent, amit akarok.
Hang nélkül születtem,
De nem vagyok más, higgy nekem!
Hang nélkül születtem,
De így vagyok én teljes.

1. fejezet

Hailee McCormick vagyok és hang nélkül születtem. Persze ez meghatározta az egész életem. Mikor el kellett volna kezdenem beszélni kiskoromban, én meg sem tudtam szólalni. Bár ez nem volt újdonság, hiszen azelőtt a szüleim már tudták, mi a baj. Az orvos ugyanis megállapította, hogy afóniában szenvedek. Jó, a szenvedek szó túl erős, mert alapvetően vidám természetű vagyok, és az afónia különben sem betegség, hanem állapot. Bár az is igaz, hogy néha úgy érzem, sehová sem tartozom. Egy speciális iskolába járok, ahol az osztálytársaim siketek. Jól ismerem a jelbeszédet, főként így szoktam kommunikálni. De valahogy mégis mindig úgy éreztem, hogy kilógok a sorból, nem tartozom igazán közéjük, hiszen az én hallásommal nincs semmi gond. Jó, néha szelektív, mint bármelyik tinié, de ez van!. Viszont a halló és beszélő emberek közé sem tartozom, hiszen utóbbira nem vagyok képes. Bevallom, sokszor szoktam ezen merengeni, de persze nekem is megvannak ugyanazok a gondjaim, mint másnak. A tavalyi évem például igencsak sűrű volt, sok minden történt velem. Jó, nemcsak velem, hanem a családommal is, de ezek kihatottak rám is. Nem mintha valami énközpontú tini lennék, vagy ilyesmi. Várjunk csak! De hiszen ez mégiscsak az én történetem! Szóval, kezdjük is a legelején!

Nos, mikor megszülettem, nem sírtam fel, ahogyan az ilyenkor szokás. Persze erre nem emlékszem, hiszen túlságosan is aprócska voltam, úgyhogy a szüleim mesélték. A dokik megállapították, hogy afóniám van. Ez a bizonyos afónia sok minden miatt kialakulhat, nálam a hangszálaim rendellenessége okozta. Hogy pontosabb legyek: nekem csak egyetlen hangsz