Démy-Gerő Brigitta

Lendvai Gergely Ferenc

Fáczán Gábor

Németh Gábor Sándor

Kájel-Veres Viktória

Orosi Renáta

Koltay András

Papp János Tamás

Kovács András

Róka Tamás

Lapsánszky András

Szikora Tamás

Nagykommentár

a DSA rendelethez

Nagykommentár a digitális szolgáltatások egységes

piacáról és a 2000/31/EK irányelv módosításáról

szóló, az Európai Parlament és a Tanács

2022. október 19-i (EU) 2022/2065 rendelethez

(digitális szolgáltatásokról szóló rendelet)

Szerkesztette

Koltay András – Szikora Tamás – Lapsánszky András – Tóth András

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2024

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2023

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

E-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Krizsán Brigitta

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Váci Tímea, dr. Krizsán Brigitta

Felelős szerkesztő: dr. Antal Ildikó

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-594-314-2

Termékkód: NEB1074

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Démy-Gerő Brigitta

19. cikk, 52. cikk, 70–74. cikk, 79. cikk, 93. cikk

dr. Fáczán Gábor

49–51. cikk

dr. Kájel-Veres Viktória

44. cikk, 64–69. cikk, 75–78. cikk, 80. cikk, 86. cikk

dr. Koltay András

6. cikk, 14. cikk

dr. Kovács András

58–63. cikk

dr. Lapsánszky András

56–57. cikk

dr. Lendvai Gergely Ferenc

8. cikk, 11–13. cikk, 15–18. cikk, 24–25. cikk, 36. cikk, 46. cikk, 48. cikk, 81–83. cikk, 90. cikk, 92. cikk

dr. Németh Gábor Sándor

9–10. cikk, 22–23. cikk, 28. cikk, 34–35. cikk, 37. cikk, 40–42. cikk, 47. cikk

dr. Orosi Renáta

58–63. cikk

dr. Papp János Tamás

1–3. cikk, 7. cikk, 20–21. cikk, 27. cikk, 29–33. cikk, 38. cikk, 43. cikk, 45. cikk, 53–55. cikk, 87–89. cikk, 91. cikk

dr. Róka Tamás

4–5. cikk, 84–85. cikk

dr. Szikora Tamás

3. cikk, 6–8. cikk, 14. cikk, 26. cikk, 39. cikk

Szerkesztették:

dr. Koltay András

dr. Szikora Tamás

dr. Lapsánszky András

dr. Tóth András

Kézirat lezárva:

2024. február 17.

© dr. Démy-Gerő Brigitta, dr. Fáczán Gábor, dr. Kájel-Veres Viktória, dr. Koltay András, dr. Kovács András, dr. Lapsánszky András, dr. Lendvai Gergely Ferenc, dr. Németh Gábor Sándor, d . Orosi Renáta, dr. Papp János Tamás, dr. Róka Tamás, dr. Szikora Tamás, Budapest, 2024

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2024

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

az Európai Parlament és Tanács 2015/1535 irányelve

Az Európai Parlament és a Tanács 2015. szeptember 9-i (EU) 2015/1535 irányelve a műszaki szabályokkal és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályokkal kapcsolatos információszolgáltatási eljárás megállapításáról

a Bizottság 2023/1201 végrehajtási rendelete

A Bizottság 2023. június 21-i (EU) 2023/1201 végrehajtási rendelete az egyes, a digitális szolgáltatásokról szóló (EU) 2022/2065 európai parlamenti és tanácsi rendeleten alapuló eljárásoknak a Bizottság általi lefolytatására vonatkozó részletes szabályairól

Alapjogi Charta

Az Európai Unió Alapjogi Chartája (2016/C 202/02)

Alaptörvény

Magyarország Alaptörvénye

A német hálózati végrehajtási törvény

A német hálózati végrehajtási törvény (Gesetz zur Verbesserung der Rechtsdurchsetzung in sozialen Netzwerken)

AVMS irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2010. március 10-i 2010/13/EU irányelve a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról

Bizottság

Az Európai Bizottság

CDSM irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2019/790 irányelve (2019. április 17.) a digitális egységes piacon a szerzői és szomszédos jogokról, valamint a 96/9/EK és a 2001/29/EK irányelv módosításáról

CEN

Európai Szabványügyi Bizottság (Comité Européen de Normalisation)

CENELEC

Európai Elektrotechnikai Szabványügyi Bizottság (Comité Européen de Normalisation Électrotechnique)

DSA

Az Európai Parlament és a Tanács 2022. október 19-i (EU) 2022/2065 rendelete a digitális szolgáltatások egységes piacáról és a 2000/31/EK irányelv módosításáról (digitális szolgáltatásokról szóló rendelet)

DMA

Az Európai Parlament és a Tanács 2022. szeptember 14-i (EU) 2022/1925 rendelete a digitális ágazat vonatkozásában a versengő és tisztességes piacokról, valamint az (EU) 2019/1937 és az (EU) 2020/1828 irányelv módosításáról (digitális piacokról szóló jogszabály)

Eht.

2003. évi C. törvény az elektronikus hírközlésről

Eker. irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2000. június 8-i 2000/31/EK irányelve a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól

Ekertv.

2001. évi CVIII. törvény az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről

Elnök

A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság elnöke

ETSI

Európai Távközlési Szabványügyi Intézet (European Telecommunications Standards Institute)

EU

Az Európai Unió

EUB

Az Európai Unió Bírósága

EUMSZ

Az Európai Unióról szóló szerződés és az Európai Unió működéséről szóló szerződés egységes szerkezetbe foglalt változata (2012/C 326/01)

GDPR

német hálózati végrehajtási törvény (Gesetz zur Verbesserung der Rechtsdurchsetzung in sozialen Netzwerken)

IEC

Nemzetközi Elektrotechnikai Bizottság (International Electrotechnical Commission)

INHOPE

International Association of Internet Hotlines

ISO

Nemzetközi Szabványügyi Szervezet (International Organization for Standardization)

Iszt.

2023. évi CIV. törvény az internetes közvetítő szolgáltatások egyes szabályairól

ITU

Nemzetközi Távközlési Unió (International Telecommunication Union)

kkv

mikro-, kis- és középvállalkozás

KKV tv.

2004. évi XXXIV. törvény a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról

Mttv.

2010. évi CLXXXV. törvény a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról

NMHH

Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Testület

A Digitális Szolgáltatások Európai Testülete

Nagykommentár
a digitális szolgáltatások egységes
piacáról és a 2000/31/EK irányelv
módosításáról szóló,
az Európai Parlament és a Tanács
2022. október 19-i (EU) 2022/2065
rendelethez (digitális szolgáltatásokról szóló rendelet)

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. cikk

Tárgy

(1) E rendelet célja, hogy hozzájáruljon a közvetítő szolgáltatások belső piacának megfelelő működéséhez, az olyan biztonságos, kiszámítható és megbízható online környezetre vonatkozó harmonizált szabályok meghatározásával, amely elősegíti az innovációt, és amelyben a Chartában rögzített alapvető jogok, köztük a fogyasztóvédelem elve hatékony védelmet élveznek.

(2) Ez a rendelet meghatározza a közvetítő szolgáltatások belső piacon történő nyújtására vonatkozó harmonizált szabályokat. Ezen belül meghatározza különösen a következőket:

a) a közvetítő szolgáltatók felelősség alóli feltételes mentességének kerete;

b) a közvetítő szolgáltatók egyes konkrét kategóriáira vonatkozó kellő gondossági kötelezettségekre vonatkozó szabályok;

c) az e rendelet végrehajtására és érvényesítésére vonatkozó szabályok, többek között az illetékes hatóságok közötti együttműködés és koordináció tekintetében.

1. A DSA előzményei, elfogadásának indokai

A DSA egy olyan mérföldkőnek számító jogszabály, amely óriási előrelépést jelent a digitális platformok és szolgáltatások szabályozásában.

A DSA előzményei egészen a 2000-es évek elejére vezethetőek vissza. Az ezredfordulót követő időszak a gyors technológiai innováció korszaka volt, amelyet az internet robbanásszerű terjedése jellemzett. Ebben a korszakban az internet egy szűk réteg által használt technológiából a kereskedelem, a kommunikáció és az információcsere mindenütt jelen lévő és egyre inkább megkerülhetetlen platformjává vált. Ekkor jelentek meg a digitális platformok is, amelyek forradalmasították a kapcsolattartást, az információszerzést, az online tartalmakhoz való hozzáférést és a nyilvánosság szerkezetét. Az internethasználat és a digitális platformok rohamos növekedése új kérdéseket vetett fel többek között a tartalom szabályozása és kezelése, a felhasználói adatok védelme és a digitális piac integritásának biztosítása terén.

Az Európai Unió már viszonylag korán felismerte ezeket a kihívásokat. A DSA-t megelőzően az uniós digitális szolgáltatásokra vonatkozó szabályozás keretét elsősorban az Eker. irányelv jelentette. Az Eker. irányelv alapvetően hozzájárult az egységes digitális piac kialakításához az Európai Unióban, elősegítve a határokon átnyúló online kereskedelmet és az e-kereskedelem növekedését. Legfontosabb rendelkezése, a „származási ország elve” révén egyszerűsítette az online vállalkozások szabályozását, lehetővé téve számukra, hogy az egész Unióban könnyebben működhessenek, miközben a digitális szolgáltatók felelősségét is meghatározta, megalkotva a jogellenes online tartalmak kapcsán a mai napig meghatározó értesítési-eltávolítási rendszert. A digitális szolgáltatások fejlődésével azonban egyre inkább nyilvánvalóbbá vált, hogy az Eker. irányelv már nem felel meg a modern digitális ökoszisztéma összetettségének és kihívásainak. Ahogyan ezek a platformok egyre inkább elterjedtek, számos új kihívást hoztak felszínre, kezdve a jogellenes tartalmakért való felelősségtől a kommentek jogi megítélésén és az adatvédelmen keresztül egészen a félretájékoztatás és dezinformáció jelenségéig.

Az Európai Unió felismerte, hogy a meglévő szabályozás már nem felel meg a digitális korszak kihívásainak, és megfogalmazódott egy olyan szabályozási keretrendszer szükségessége, amely képes kezelni a digitális világ összetettségét. A DSA előkészítése során az EU egyes szervei széles körű konzultációt folytattak az érdekelt felekkel, beleértve a technológiai cégeket, a fogyasztóvédelmi szervezeteket és a jogi szakértőket egyaránt. Ez az együttműködésen alapuló megközelítés kulcsfontosságú volt annak biztosításában, hogy a DSA hatékonyan egyensúlyt tudjon teremteni a különböző érdekek – például a fogyasztói jogok védelme, az innováció előmozdítása és az online véleménynyilvánítás szabadságának biztosítása – között. A cél egy olyan átfogó, naprakész szabályozás megalkotása volt, amely megfelel a digitális gazdaság komplexitásának és dinamizmusának. A DSA elfogadásának szükségességét számos uniós dokumentum és állásfoglalás vetítette előre. Ezek között említhető a Bizottság Digitális Egységes Piacról szóló kezdeményezése vagy Európa Digitális Jövőjének megtervezése című közleménye, valamint a Digitális Európa Program is.

2020 decemberében az Európai Bizottság hivatalosan is bemutatta a DSA javaslatát egy átfogó digitális stratégia részeként, amelynek másik meghatározó eleme a DMA. A hosszadalmas jogalkotási eljárás eredményeképpen a DSA-t 2022. október 27-én hirdették ki, és 2022. november 16-án lépett hatályba. Az alkalmazandósága több lépcsőben történik. Először a Bizottság által kijelölt online óriásplatformokra és nagyon népszerű keresőprogramokra kell alkalmazni, a kijelölésüket követő négy hónap után. A Bizottság általi kijelölés 2023 április végén megtörtént, így a DSA legnagyobb platformokat érintő egyes rendelkezései 2023 augusztusának végén alkalmazandóvá váltak. A rendelet teljes egészében 2024. február 17-től alkalmazandó.

A DSA a digitális platformok működésének új alapelveit határozza meg, nagyobb hangsúlyt fektetve a felhasználói jogok védelmére és az online tartalmak szabályozására. A jogszabály az átláthatóság és elszámoltathatóság új szintjeit vezeti be, különös tekintettel a nagy technológiai vállalatokra. A szabályozás alapvetően az információs társadalom szolgáltatásai közül a közvetítő szolgáltatókra határoz meg kötelezettséget. Ezen szolgáltatásokon belül részletesebb szabályok vonatkoznak a tárhelyszolgáltatókra, valamint a rendelet által megalkotott új fogalmi kategóriába, az online platformok alá tartozó szolgáltatókra. A szabályozás aszimmetrikus jellegéből adódóan pedig további kötelezettségek vonatkoznak az online óriásplatformokra és a nagyon népszerű keresőprogramokra. Ezen túlmenően a DSA arra törekszik, hogy megteremtse a digitális szolgáltatások piacának egységes keretrendszerét az Unión belül, elősegítve ezzel a digitális gazdaság egészséges fejlődését.

A DSA jelentősége túlmutat a közvetlen szabályozási hatásán. Jelentős előrelépést jelent a digitális tér szabályozásáról szóló globális párbeszédben, ugyanis a digitális szolgáltatásokra vonatkozó magas szintű előírások meghatározásával a DSA nemcsak az európai polgárokat védi, hanem a globális normákat és gyakorlatokat is befolyásolja. Hatásai messzemenőek lehetnek, és nemcsak a technológiai iparágat érinthetik, hanem a digitális jogokról, a demokratikus nyilvánosságról, a magánélet védelméről és a technológia életünkben betöltött szerepéről szóló szélesebb körű társadalmi vitát is.

2. A DSA célkitűzései

A DSA az első cikkében meghatározza alapvető célját, mely a közvetítő szolgáltatók megfelelő működésének biztosítása az Európai Unió belső piacán. Ezzel kapcsolatban a jogszabály több alapvető célkitűzést határoz meg. Egyfelől egy biztonságos online környezet kialakítását az állampolgárok széles köre számára, amelyet a DSA főként a jogellenes tartalmakra, a bejelentési és cselekvési mechanizmusokra, az átláthatóságra, a kereskedők nyomon követhetőségére és a kockázatkezelésekre vonatkozó szabályokkal kívánja elérni. Másfelől a DSA határozott törekvése az Alapjogi Charta által biztosított alapvető jogok védelme. Ezt főként a szerződési feltételekre, az indokolási és tájékoztatási kötelezettségekre, a panaszkezelési mechanizmusokra a peren kívüli vitarendezésre irányadó szabályok megalkotásával, valamint a szolgáltatók felelősségi rendszerének kialakításával igyekszik garantálni.

A fentiek mellett önálló célkitűzésként szerepel az 1. cikkben az innováció elősegítése is. A Bizottság szerint a DSA ezt elsősorban a következetesen alkalmazható jogi környezet, azon belül is főként a kiszámíthatóbb felelősségi rendszer megalkotásával biztosítja. Ehhez kapcsolódóan a DSA minden szolgáltatóra nézve egységes feltételrendszert határoz meg a felelősség alóli mentesség és a kellő gondossági kötelezettségek kapcsán, ezzel is biztosítva azt, hogy kiszámítható és azonos kritériumok mentén kialakított szabályozási teher vonatkozzon a piac szereplőire. Ez azonban önmagában azzal járna, hogy a kisebb közvetítő szolgáltatókra nézve aránytalanul nagy teher hárulna, különösen a gondossági kötelezettségek között szereplő rendszerek üzemeltetése okán. Ezért a DSA szintén az innováció elősegítése és az új, kisebb szereplők piacon való megjelenésének előmozdítása érdekében aszimmetrikus szabályozást alkalmaz, azaz számos kötelezettség alól mentességet ad a mikro- és kisvállalkozásoknak, valamint számos többletkötelezettséget határoz meg az online óriásplatformokat és a nagyon népszerű online keresőprogramokat üzemeltető szolgáltatók számára.

3. A DSA felépítése

Az 1. cikk (2) bekezdése a DSA alapvető felépítéséről rendelkezik. A DSA a fogalommeghatározásokat követően egyes szolgáltatói kategóriákra bontva ismerteti a közvetítő szolgáltatók felelősségére vonatkozó szabályokat. A DSA meghatározó része ezt követően a közvetítő szolgáltatók kellő gondossági kötelezettségeire vonatkozó szabályokat ismerteti, melyeket öt kategóriára bont: minden közvetítő szolgáltatóra, a tárhelyszolgáltatásokra, az online platformokra, az olyan online platformot üzemeltető szolgáltatókra vonatkozó kötelezettségekre, amelyek lehetővé teszik a fogyasztók számára, hogy távollevők közötti szerződéseket kössenek a kereskedőkkel, valamint az online óriásplatformokat és a nagyon népszerű keresőprogramokat üzemeltető szolgáltatókra vonatkozó kötelezettségekre. Ezt követik végül a DSA végrehajtására és érvényesülésére vonatkozó szabályok, melyek között elsősorban a digitális szolgáltatási koordinátorokra, a Bizottság hatáskörére, valamint a Testületre vonatkozó szabályok szerepelnek.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2001. évi CVIII. törvény az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Az Európai Unióról szóló szerződés és az Európai Unió működéséről szóló szerződés egységes szerkezetbe foglalt változata (2012/C 326/01) 26. cikk

Az Európai Unió Alapjogi Chartája (2016/C 202/02)

Az Európai Parlament és a Tanács 2000. június 8-i 2000/31/EK irányelve a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól (Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv)

2. cikk

Hatály

(1) Ez a rendelet az olyan igénybe vevők részére kínált közvetítő szolgáltatásokra vonatkozik, amelyeknek, illetve akiknek a letelepedési helye az Unióban található vagy akik, illetve amelyek az Unióban találhatók, függetlenül az említett közvetítő szolgáltatást biztosító szolgáltatók letelepedési helyétől.

(2) Ez a rendelet nem alkalmazandó az olyan szolgáltatásokra, amelyek nem közvetítő szolgáltatások, illetve az ilyen szolgáltatások tekintetében meghatározott követelményekre, függetlenül attól, hogy a szolgáltatás nyújtására közvetítő szolgáltatáson keresztül kerül-e sor.

(3) Ez a rendelet nem érinti a 2000/31/EK irányelv alkalmazását.

(4) Ez a rendelet nem érinti a belső piacon nyújtott közvetítő szolgáltatások egyéb vonatkozásait szabályozó vagy az e rendeletet pontosító és kiegészítő egyéb uniós jogi aktusokban megállapított szabályokat, különösen a következőket:

a) a 2010/13/EU irányelv;

b) a szerzői jogról és a szomszédos jogokról szóló uniós jog;

c) az (EU) 2021/784 rendelet;

d) az (EU) 2019/1148 rendelet;

e) az (EU) 2019/1150 rendelet;

f) a fogyasztóvédelemről és termékbiztonságról szóló uniós jog, beleértve az (EU) 2017/2394 és az (EU) 2019/1020 rendeletet, valamint a 2001/95/EK és a 2013/11/EU irányelvet;

g) a személyes adatok védelméről szóló uniós jog, különös tekintettel az (EU) 2016/679 rendeletre és a 2002/58/EK irányelvre;

h) a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területére vonatkozó uniós jog, különösen az 1215/2012/EU rendelet vagy bármely uniós jogi aktus a szerződéses és szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jog területén;

i) a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területére vonatkozó uniós jog, különösen a büntetőügybeli elektronikus bizonyítékokra vonatkozó, közlésre és megőrzésre kötelező európai határozatokról szóló rendelet;

j) a jogi képviselőknek a büntetőeljárásban bizonyítékok összegyűjtése céljából történő kinevezéséről szóló harmonizált szabályok meghatározásáról szóló irányelv.

1. Információs társadalommal összefüggő szolgáltatások

A DSA hatálya a közvetítő szolgáltatásokra terjed ki. Az uniós szabályozási keretrendszerben a közvetítő szolgáltatásokat elsősorban a belső piacon az Eker. irányelv szabályozza, mely szerint a közvetítő szolgáltatások az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások kategóriáján belül helyezkednek el. Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás fogalmát a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv tartalmazta, amelyet később az Európai Parlament és a Tanács 2015/1535 irányelve módosított. Az Európai Parlament és a Tanács 2015/1535 irányelve idesorolja az általában térítés ellenében, távolról, elektronikus úton, a szolgáltatást igénybe vevő egyéni kérelmére nyújtott szolgáltatásokat. Az irányelv I. melléklete tájékoztató jelleggel felsorolja azokat a szolgáltatásokat, amelyek nem minősülnek információs társadalommal összefüggő szolgáltatásoknak. Ilyenek a nem távolról, azaz az ügyfél fizikai jelenlétében elektronikus eszközökkel nyújtott szolgáltatások, például az orvosi diagnosztikai vizsgálatok, egy katalógus megtekintése egy üzlethelyiségben, repülőjegy-foglalás az utazási irodában, valamint a játékteremben rendelkezésre bocsátott elektronikus játékok. Kívül esnek még ezen a kategórián a készpénz- vagy jegykiadó automaták, a közúti fizetési rendszerek, a telefonos szolgáltatások, valamint az Európai Parlament és a Tanács 2010/13 irányelve hatálya alá tartozó bizonyos televíziós és rádiós műsorszolgáltatások.

Az EUB esetjoga szerint az összetett szolgáltatások minősítésekor döntő jelentősége van annak, hogy a vizsgált szolgáltatásrész elválasztható-e a szolgáltatás többi funkciójától. Az Uber France ügyben (C-320/16.) az EUB úgy határozott, hogy bár azon szolgáltatás, amelynek célja, hogy okostelefonos alkalmazás segítségével a saját gépjárművüket használó sofőröket és a városon belüli helyváltoztatást igénylő személyeket díjazás ellenében kapcsoljon össze, önmagában megfelel az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás fogalmi elemeinek; ezt a fajta közvetítői tevékenységet csak akkor lehet a személyszállítási szolgáltatástól elkülönülten kezelni, ha az teljesen elválasztható attól. Mivel ez itt nem valósult meg, az EUB szerint az Uber szolgáltatását nem közvetítő szolgáltatásként, hanem közlekedési szolgáltatásként indokolt minősíteni, mivel a közvetítő szolgáltatás egy átfogó szolgáltatás egyik része, a szolgáltatás domináns eleme pedig a közlekedési területen nyújtott szolgáltatás, amelyhez elválaszthatatlanul kapcsolódik az okostelefonos alkalmazás.

Az Airbnb Ireland ügyben (C-390/18.) viszont az EUB úgy határozott, hogy a bérbeadókat és bérlőket összekapcsoló elektronikus platform megfelel az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók fogalmának, és közvetítő szolgáltatónak minősíthető, mivel a platformon nyújtott szolgáltatás elválasztható a bérléstől. A két szolgáltatás az EUB álláspontja szerint azért határolható el egymástól, mert az online kínált szolgáltatásrész nem a szálláshely-szolgáltatás azonnali megvalósítására irányult, hanem arra, hogy a platform a szállást kereső személyek által megadott kritériumok szerint rendszerezett listát állítson össze, ezáltal megkönnyítse a jövőbeli ügyletekkel kapcsolatos szerződések megkötését.

A DSA hatálya tehát csupán azokra az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra terjed ki, amelyek közvetítő szolgáltatások, vagyis tárhelyszolgáltatások, egyszerű továbbítást végző szolgáltatások vagy gyorsítótárazást végző szolgáltatások. A fentebb ismertetett EUB gyakorlattal egybehangzóan a DSA hatálya nem terjed ki a közvetítő szolgáltatással összekapcsolódó egyéb szolgáltatásokra, főleg, ha azok nyújtására nem elektronikus úton kerül sor.

A területi hatály tekintetében a DSA úgy fogalmaz, hogy egyrészt azokra a szolgáltatókra terjed ki a hatály, amelyek letelepedési helye az Unióban található, másrészt azokra, melyek az Unióban találhatók, függetlenül azok letelepedési helyétől. Ez a megfogalmazás valamelyest hasonlít a GDPR extraterritoriális hatályához, amely az európai érintettek adatainak feldolgozására vonatkozik, függetlenül attól, hogy az adatkezelő vagy az adatfeldolgozó maga az EU-ban rendelkezik-e székhellyel vagy sem. A DSA tehát az EU-n kívül letelepedett szolgáltatókra is alkalmazandó, amennyiben azoknak az Európai Unióban (is) vannak felhasználóik. Annak meghatározásához, hogy egy közvetítő szolgáltató nyújt-e szolgáltatásokat az EU-ban, kulcsfontosságú az EU-val való „érdemi kapcsolat” fogalma. (Az Unióval fennálló érdemi kapcsolat fogalmát a 3. cikkhez írt magyarázat fejti ki bővebben.)

2. A DSA más jogszabályokhoz való viszonya

A DSA – rendeleti formájából adódóan – általános hatállyal bír, teljes egészében kötelező erejű, és az EU tagállamaiban közvetlenül alkalmazandó. Ebből fakadóan a DSA hatálybalépését és alkalmazhatóságát követően jogi értelemben közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, anélkül, hogy át kellene ültetni a nemzeti jogba, vagyis a tagállam állampolgárai közvetlenül hivatkozhatnak rá a nemzeti bíróságok előtt, valamint közvetlen hivatkozási forrásként használhatják más természetes személyekkel, uniós tagállamokkal és uniós hatóságokkal való jogi kapcsolataikban. Mivel a DSA a közvetítő szolgáltatásokra vonatkozó szabályokat harmonizálni kívánja, kifejezetten kiemeli, hogy a tagállamok nem fogadhatnak el szigorúbb követelményeket a DSA által érintett kérdésekben, kivéve, ha azt akár a DSA, akár más uniós jogforrás kifejezetten megengedi, továbbá nem tarthatnak hatályban a DSA-val összeegyeztethetetlen normákat. Mindemellett a 2. cikk rögzíti több más uniós jogforráshoz való viszonyát, melyek kapcsán kijelenti, hogy a DSA nem érinti azok alkalmazását, vagyis a cikk által hivatkozott fogyasztóvédelmi, nemzetközi magánjogi, szerzői jogi és egyéb nevesített jogforrások rendelkezései továbbra is kikényszeríthetőek lesznek a szolgáltatókkal szemben. A DSA ezekhez a lex specialis jogforrásokhoz képest lex generalis jogszabályként lesz hivatkozható.

Kapcsolódó európai uniós joggyakorlat

C-62/19. Star Taxi App SRL kontra Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General és Consiliul General al Municipiului Bucureşti – Az olyan közvetítői szolgáltatás, amely lehetővé teszi egy okostelefonos alkalmazás segítségével a közlekedési szolgáltatás lefoglalásával kapcsolatos információknak az utas és a szállítást végző, saját gépjárművét használó, nem hivatásos sofőr közötti közvetítését, főszabályként megfelel azon feltételeknek, melyek alapján „az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnak” minősíthető.

C-390/18. X, YA, Airbnb Ireland UC, Hôteličre Turenne SAS, Association pour un hébergement et un tourisme professionnels (AHTOP) és Valhotel kontra Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris – Az a közvetítői szolgáltatást, amelynek a célja, hogy egy elektronikus platformon keresztül díjazás ellenében összekapcsolja a potenciális bérlőket a rövid távú elszállásolást kínáló hivatásos és magánszemély bérbeadókkal, és e közvetítői szolgáltatás mellett bizonyos járulékos szolgáltatások nyújtására is sor kerül, az Eker. irányelv szerinti „információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnak” kell minősíteni.

C-320/16. Uber France SAS és Nabil Bensalem kontra Tribunal de grande instance de Lille – Az olyan nemzeti szabályozás, amely büntetőjogi eszközökkel szankcionálja az olyan rendszer megszervezését, amely ügyfeleket és olyan személyeket kapcsol össze, akik kevesebb mint tíz férőhellyel rendelkező gépjárművekkel, díjfizetés ellenében közúti személyszállítási szolgáltatást nyújtanak, anélkül, hogy erre felhatalmazással rendelkeznének, „a közlekedés területén nyújtott szolgáltatásra” vonatkozik, amennyiben okostelefonos alkalmazás segítségével nyújtott és olyan átfogó szolgáltatás szerves részét képező közvetítői szolgáltatásokra alkalmazandó, amelyeknek fő eleme a szállítási szolgáltatás.

C-291/13. Sotiris Papasavvas kontra O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd és társai – Az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatások” fogalom magában foglalja az olyan online információt nyújtó szolgáltatásokat, amelyek esetében a szolgáltatónak nem a szolgáltatás igénybe vevője fizet díjat, hanem a weboldalon közvetített reklámokból származó bevételek biztosítják a díjazását.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2001. évi CVIII. törvény az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Az Európai Parlament és a Tanács 2021. április 29-i (EU) 2021/784 rendelete az online terrorista tartalom terjesztésével szembeni fellépésről

Az Európai Parlament és a Tanács 2019. június 20-i (EU) 2019/1150 rendelete az online közvetítő szolgáltatások üzleti felhasználói tekintetében alkalmazandó tisztességes és átlátható feltételek előmozdításáról

Az Európai Parlament és a Tanács 2019. június 20-i (EU) 2019/1148 rendelete a robbanóanyag-prekurzorok forgalmazásáról és felhasználásáról, az 1907/2006/EK rendelet módosításáról, valamint a 98/2013/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről

Az Európai Parlament és a Tanács 2019. június 20-i (EU) 2019/1020 rendelete a piacfelügyeletről és a termékek megfelelőségéről, valamint a 2004/42/EK irányelv, továbbá a 765/2008/EK és a 305/2011/EU rendelet módosításáról

Az Európai Parlament és a Tanács 2017. december 12-i (EU) 2017/2394 rendelete a fogyasztóvédelmi jogszabályok végrehajtásáért felelős nemzeti hatóságok közötti együttműködésről és a 2006/2004/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről

Az Európai Parlament és a Tanács 2016. április 27-i (EU) 2016/679 rendelete a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (általános adatvédelmi rendelet)

Az Európai Parlament és a Tanács 2015. szeptember 9-i (EU) 2015/1535 irányelve a műszaki szabályokkal és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályokkal kapcsolatos információszolgáltatási eljárás megállapításáról

Az Európai Parlament és a Tanács 2013. május 21-i 2013/11/EU irányelve a fogyasztói jogviták alternatív rendezéséről, valamint a 2006/2004/EK rendelet és a 2009/22/EK irányelv módosításáról (fogyasztói alternatív vitarendezési irányelv)

Az Európai Parlament és a Tanács 2012. december 12-i 1215/2012/EU rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Az Európai Parlament és a Tanács 2010. március 10-i 2010/13/EU irányelve a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról (Audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv)

Az Európai Parlament és a Tanács 2002. július 12-i 2002/58/EK irányelve az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről (Elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv)

Az Európai Parlament és a Tanács 2001. december 3-i 2001/95/EK irányelve az általános termékbiztonságról

Az Európai Parlament és a Tanács 2000. június 8-i 2000/31/EK irányelve a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól (Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv)

3. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

a) „az információs társadalom szolgáltatása”: az (EU) 2015/1535 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott szolgáltatás;

b) „a szolgáltatás igénybe vevője”: bármely természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely igénybe veszi az érintett közvetítő szolgáltatást, különösen abból a célból, hogy információhoz jusson vagy az információt hozzáférhetővé tegye;

c) „fogyasztó”: bármely természetes személy, aki kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységén kívül eső célokból jár el;

d) „szolgáltatások nyújtása az Unióban”: annak lehetővé tétele, hogy természetes vagy jogi személyek egy vagy több tagállamban igénybe vegyék az olyan közvetítő szolgáltató szolgáltatásait, amely érdemi kapcsolatban van az Unióval;

e) „az Unióval fennálló érdemi kapcsolat”: a közvetítő szolgáltatónak az Unióval fennálló olyan kapcsolata, amely abból fakad, hogy a szolgáltató az Unióban letelepedett, vagy amely valamely konkrét ténybeli kritériumon alapul, így például:

– egy vagy több tagállamban a tagállam népességéhez viszonyítva jelentős számú személy veszi igénybe a szolgáltatást, vagy

– az egy vagy több tagállam felé irányuló tevékenységek;

f) „kereskedő”: bármely természetes vagy – akár magán-, akár köztulajdonban álló – jogi személy, aki vagy amely kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységével összefüggő célokból jár el, ideértve bármely olyan személyt, aki vagy amely a kereskedő nevében vagy javára jár el;

g) „közvetítő szolgáltatás”: az információs társadalom alábbi szolgáltatásainak egyike:

i. „egyszerű továbbítás”: olyan szolgáltatás, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött információnak hírközlő hálózaton keresztül történő továbbításából vagy a hírközlő hálózathoz való hozzáférés biztosításából áll;

ii. „gyorsítótárazás”: olyan szolgáltatás, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött információnak hírközlő hálózaton keresztül történő továbbításából áll, együtt jár az információ automatikus, közbenső és átmeneti tárolásával, és amelyet azzal a kizárólagos céllal hajtanak végre, hogy az információ későbbi továbbítását a szolgáltatás más igénybe vevői számára azok kérésére hatékonyabbá tegye;

iii. „tárhelyszolgáltatás”: olyan szolgáltatás, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött és a szolgáltatás igénybe vevőjének kérésére tárolt információ tárolásából áll;

h) „jogellenes tartalom”: bármely olyan információ, amely önmagában vagy egy tevékenységgel kapcsolatban, beleértve a termékek értékesítését vagy a szolgálatások nyújtását, nem felel meg az uniós jognak vagy bármely tagállam – az uniós joggal összhangban álló – jogának, függetlenül az adott jog pontos tárgyától vagy jellegétől;

i) „online platform”: olyan tárhelyszolgáltatás, amely a szolgáltatás igénybe vevőjének kérésére információkat tárol és nyilvánosan terjeszt, kivéve, ha ez a tevékenység egy másik szolgáltatás kisebb vagy kizárólag kiegészítő eleme, vagy a fő szolgáltatás kisebb funkcionalitása, amely objektív és technikai okokból nem használható az említett másik szolgáltatás nélkül, és az ilyen elem vagy funkcionalitás másik szolgáltatásba való integrációja nem a rendelet alkalmazhatóságának elkerülésére szolgál;

j) „online keresőprogram”: olyan közvetítő szolgáltatás, amelynek segítségével a felhasználók kéréseket vihetnek be azzal a céllal, hogy elvileg az összes weboldalon vagy egy adott nyelvhez tartozó összes weboldalon kulcsszó, hangalapú kérés, kifejezés vagy egyéb formában megadott lekérdezés alapján bármilyen témában kereséseket végezzenek, és amely bármilyen formátumban olyan eredményeket ad meg, amelyekben megtalálhatók a keresett tartalommal kapcsolatos információk;

k) „nyilvános terjesztés”: információk elérhetővé tétele potenciálisan korlátlan számú harmadik fél számára a szolgáltatás információt biztosító igénybe vevőjének kérésére;

l) „távollevők közötti szerződés”: a 2011/83/EU irányelv 2. cikke 7. pontjában foglalt fogalommeghatározás szerinti „távollevők között kötött szerződés”;

m) „online interfész”: minden szoftver – ideértve honlapot és annak egy részét is – és alkalmazás, ideértve a mobilalkalmazásokat is;

n) „a letelepedési hely szerinti digitális szolgáltatási koordinátor”: a digitális szolgáltatási koordinátor abban a tagállamban, ahol a közvetítő szolgáltató üzleti tevékenységének fő helye található, vagy ahol a jogi képviselőjének lakóhelye vagy letelepedési helye található;

o) „a célország szerinti digitális szolgáltatási koordinátor”: a digitális szolgáltatási koordinátor abban a tagállamban, ahol a közvetítő szolgáltatás nyújtása történik;

p) „az online platform aktív igénybe vevője”: a szolgáltatás igénybe vevője, aki kapcsolatba lépett az online platformmal azáltal, hogy tárhelyszolgáltatást kért az online platformon, vagy találkozik az online platformon tárolt és annak online interfészén keresztül terjesztett információval;

q) „az online keresőprogram aktív igénybe vevője”: a szolgáltatás olyan igénybe vevője, aki keresést indított online keresőprogrammal, és a keresőprogram online interfészén indexelt és megjelenített információval találkozik;

r) „hirdetés”: valamely jogi vagy természetes személy üzenetének népszerűsítésére szolgáló információ, függetlenül attól, hogy kereskedelmi vagy nem kereskedelmi célokat szolgál, amelyet egy online platform megjelenít az online interfészén a kifejezetten az ilyen információ népszerűsítéséért fizetett ellentételezés fejében;

s) „ajánlórendszer”: teljes mértékben vagy részben automatizált rendszer, amelyet az online platform arra használ, hogy az online interfészén konkrét információkat javasoljon vagy ezeket az információkat rangsorolja a szolgáltatás igénybe vevője számára, többek között a szolgáltatás igénybe vevője által indított keresés alapján vagy egyéb módon meghatározva a megjelenített információk relatív sorrendjét vagy elsőbbségét;

t) „tartalommoderálás”: a közvetítő szolgáltató olyan automatizált vagy nem automatizált tevékenysége, amely különösen a szolgáltatás igénybe vevője által közzétett jogellenes tartalom vagy a közvetítő szolgáltató szerződési feltételeivel összeegyeztethetetlen információ észlelésére, azonosítására és kezelésére szolgál, ideértve az ilyen jogellenes tartalom vagy információ elérhetőségét, láthatóságát és hozzáférhetőségét érintő intézkedéseket, például annak hátrasorolását, a demonetizálását, az ahhoz való hozzáférés megszüntetését vagy annak eltávolítását, vagy a szolgáltatás igénybe vevője általi információközlés lehetőségét érintő intézkedéseket, például a fiókja megszüntetését vagy felfüggesztését;

u) „szerződési feltételek”: minden olyan kikötés, függetlenül az elnevezésétől vagy formájától, amely a közvetítő szolgáltató és a szolgáltatások igénybe vevője közötti szerződéses kapcsolatot szabályozza;

v) „fogyatékossággal élő személyek”: az (EU) 2019/882 európai parlamenti és tanácsi irányelv1 3. cikkének 1. pontjában említett személyek;

w) „kereskedelmi tájékoztatás”: a 2000/31/EK irányelv 2. cikkének f) pontjában foglalt fogalommeghatározás szerinti „kereskedelmi tájékoztatás”;

x) „forgalom”: a vállalkozás által a 139/2004/EK tanácsi rendelet2 5. cikkének (1) bekezdésének értelmében kapott összeg.

1. Bevezetés

A DSA fogalmi rendszere részben – önálló fogalom meghatározása nélkül – más uniós jogforrások által meghatározott definíciókra utal vissza (lásd például az „információs társadalom szolgáltatása” vagy a „kereskedelmi tájékoztatás”), részben a korábbi jogszabályokban foglalt definíciók helyébe lépő új meghatározást tartalmaz (ilyenek például az „egyszerű továbbítás”, „gyorsítótárazás” és „tárhelyszolgáltatás” fogalmai), végül az uniós joganyagokban korábban nem definiált fogalmakat is meghatározza (mint például az online platform vagy az online keresőprogram). Erre tekintettel az egyes fogalmak meghatározása során a kialakult bírósági gyakorlat segítségül szolgál az elhatárolási kérdések tisztázásában, míg más esetekben jelenleg elsődlegesen a DSA szövege, illetve a preambulumban szereplő magyarázatok vehetők alapul.

2. Az információs társadalom szolgáltatása [DSA 3. cikk a) pont]

A DSA az információs társadalom szolgáltatásának meghatározása körében visszautal az Európai Parlament és a Tanács 2015/1535 irányelve definíciójára. E fogalom értelmében az említett szolgáltatástípus négy jellemzője, hogy azt a szolgáltató a) általában térítés (ellenszolgáltatás) ellenében, b) távolról, c) elektronikus úton és d) az igénybe vevő egyéni kérelmére nyújtja. A hivatkozott irányelv az egyes fogalmi elemek tekintetében is részletesebb magyarázatul szolgál, meghatározva azok főbb tartalmi, értékelési elemeit (ez alól kivétel a szolgáltatás „térítés ellenében” való nyújtása).

A magyarázat mellett az Európai Parlament és a Tanács 2015/1535 irányelvének I. számú melléklete negatív jellegű taxációt is tartalmaz, felsorolva azon szolgáltatások jegyzékét, amelyek az egyes fogalmi elemek megvalósulásának hiányára tekintettel nem vonhatók az információs társadalom szolgáltatásainak fogalomkörébe. Így például a szolgáltatás „távolról” nyújtása mint kötelező fogalmi elem nem valósul meg a felhasználó (játékos) fizikai jelenléte miatt a játékteremben rendelkezésre bocsátott elektronikus játék során; telefon vagy telefax útján nyújtott orvosi, illetve jogi tanácsadás az elektronikus út hiánya miatt; valamint nem az igénybe vevő egyéni kérelmére történik a televíziós (lineáris) médiaszolgáltatás nyújtása (szemben például a lekérhető médiaszolgáltatással, amelynek immanens fogalmi eleme a felhasználó egyéni kérelmére való szolgáltatásnyújtás). Miután a hivatkozott irányelv a térítést („általában térítés ellenében”) csak mint a szolgáltatások gyakori, de nem kötelező jellemzőjét említi, így nem kizárt, hogy egy szolgáltatás a szolgáltató és az igénybe vevő között történő közvetlen (vagyoni) ellentételezés hiányában is – de a fenti három feltétel megvalósulása mellett – információs társadalom szolgáltatásának minősüljön.

Fontos kiemelni, hogy a DSA tárgyi hatálya nem valamennyi információs társadalom szolgáltatását nyújtó szolgáltatóra terjed ki, hanem csupán azok egyik kategóriájára, nevezetesen a közvetítő szolgáltatókra, amelyek a szabályozás koncepciójából következően a jogellenes és káros információk, illetve tevékenységek hozzáférhetővé tételében a legjelentősebb szerepet játsszák.

3. A szolgáltatás igénybe vevője [DSA 3. cikk b) pont]

A DSA fogalommeghatározása értelmében – hasonlóan az Eker. irányelvhez – a közvetítő szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások igénybe vevőjének minősül mind a jogalanyok személyiségének jellegétől, mind pedig a szolgáltatások igénybevételének céljától függetlenül valamennyi természetes és jogi személy, legyen szó üzleti vagy egyéb felhasználóról („kereskedőről”), illetve fogyasztóról. A szabályozás a közvetítő szolgáltatások igénybe vevőit azok szándékait, motivációit illetően két csoportba sorolja: egyfelől a szolgáltatásokat információszerzés, másfelől pedig az információmegosztás vagy -terjesztés végett (fel)használókra (vagyis mind az információkat nyújtó, mind pedig azokat kereső személyekre).

4. Fogyasztó [DSA 3. cikk c) pont]

A fogyasztó fogalmát a DSA szintén az Eker. irányelv meghatározásához hasonlóan definiálja, amely szerint fogyasztónak minősül „bármely természetes személy, aki olyan célból cselekszik, amely kívül esik szakmai vagy üzleti tevékenységén”. A DSA értelmében a – kizárólag természetes személynek minősülő – fogyasztók a közvetítő szolgáltatások igénybe vevőinek azon csoportját képezik, akik szándéka a szolgáltatások igénybevétele során nem gazdasági (kereskedelmi, üzleti) jellegű, vagyis jellemzően azok, akik információszerzésre vagy egyéb személyes célokra, így áruk vásárlására, szolgáltatások igénybevételére használják a szolgáltatásokat. A fogyasztó fogalma tehát a DSA szerinti kereskedő személyével szoros összefüggésben értelmezhető: a közvetítő szolgáltatásokat gazdasági célból igénybe vevő kereskedő áruját vagy szolgáltatását a fogyasztó megvásárolja, illetve igénybe veszi.

5. Szolgáltatások nyújtása az Unióban [DSA 3. cikk d) pont]

A DSA hatályával összefüggésben értelmezendő a 3. cikk d) pontjában meghatározott fogalom, amelynek értelmében a DSA előírásai az Unióval érdemi kapcsolatban álló azon közvetítő szolgáltatásokkal szemben jelentenek számon kérhető kötelezettségeket, amelyek szolgáltatásaikat az EU-n belül kínálják az igénybe vevők számára. Abban az esetben lehet az Unióban történő szolgáltatásnyújtásról beszélni, ha azok – a szolgáltató letelepedési vagy földrajzi helyétől függetlenül – az egyes tagállamokban élő igénybe vevők számára hozzáférhetők. A fogalommeghatározás szoros összefüggésben értelmezendő a DSA 3. cikk e) pontjában definiált „Unióval fennálló érdemi kapcsolat” feltételével, azaz az ilyen kapcsolat fennállása magával vonja a DSA 3. cikk d) pont szolgáltatásnyújtás Unión belüli jellegét.

6. Az Unióval fennálló érdemi kapcsolat [DSA 3. cikk e) pont]

Kiemelendő eleme a DSA-nak, hogy a hatálya nem csupán az Unióban letelepedett szolgáltatókra terjed ki, hanem azokra is, akik ilyen szolgáltatásokat kínálnak az Unióban, vagyis az Unióval – konkrétabban fogalmazva annak lakosságával, felhasználóival – fennálló érdemi kapcsolattal rendelkeznek. Utóbbi a preambulum szerint a letelepedésen kívül azt is magában foglalja, hogy egy adott szolgáltatásnak a lakosságszámhoz viszonyítva jelentős számú igénybe vevője van, vagy ha a tevékenysége kifejezetten egy vagy több tagállam felé irányul (erre utalhat a szolgáltatás valamely uniós tagállam nyelvén való elérhetősége, a megjelenő hirdetésekkel népszerűsített termékek ellenértékének pénzneme vagy a szolgáltatással kapcsolatban üzemeltetett ügyfélszolgálat nyelve). Feltétel azonban az érdemi szolgáltatásnyújtás, vagyis önmagában az, hogy egy honlap az Unióból elérhető, nem jelent érdemi kapcsolatot. Ezzel párhuzamosan ugyanakkor a szolgáltatás aktív igénybe vevőinek jelentős száma az Unióval fennálló érdemi kapcsolat bizonyítéka lehet [a szolgáltatások aktív igénybe vevőjének meghatározása kapcsán lásd a DSA 3. cikk p)–q) pontokhoz írt magyarázatot].

7. Kereskedő [DSA 3. cikk f) pont]

A kereskedő fogalma alatt a DSA a közvetítő szolgáltatásokat elsődlegesen gazdasági jelleggel igénybe vevőket érti, függetlenül a személyiség formájától (természetes vagy jogi), illetve jogi személy esetén pedig annak köz- vagy magántulajdonban álló jellegétől. A kereskedő fogalma tágan értelmezendő, amelybe beletartozik a közvetítő szolgáltatásokat gazdasági szándékkal igénybe vevő nevében vagy javára eljáró személy vagy gazdasági társaság is. A kereskedő tehát az a (természetes vagy jogi) személy, aki a közvetítő szolgáltatásokat elsődlegesen a fogyasztók számára történő termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás végett veszi igénybe, jellemzően a távollévők között megkötött szerződésen alapulva. [A távollévők közötti szerződés fogalmi elemei kapcsán lásd a 3. cikk l) pontjához írt magyarázatot.]

8. Közvetítő szolgáltatás [DSA 3. cikk g) pont]

A DSA tárgyi hatálya az információs társadalom szolgáltatásai alá sorolható közvetítő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókra terjed ki, amely kategóriának a jogszabály három típusát határozza meg: az egyszerű továbbítást, a gyorsítótárazást és a tárhelyszolgáltatást nyújtó szolgáltatót. A preambulum rögzíti, hogy a közvetítő szolgáltatások előbb említett kategóriák szerinti minősítése azok technikai funkcióitól függ, amelyek esetenként nem állandóak, így folyamatos, az egyes szolgáltatáskategóriába sorolásuk állandó értékelést, vizsgálatot igényel.

a) Egyszerű továbbítás: Az Eker. irányelv szerinti egyszerű átviteli szolgáltatást nyújtó szolgáltató olyan szolgáltatást nyújt, amely az információnak hírközlő hálózaton keresztüli továbbításából vagy a hírközlő hálózathoz való hozzáférés biztosításából áll. Ilyenek az internet-hozzáférés szolgáltatást nyújtó elektronikus hírközlési szolgáltatók, amelyek fő tevékenysége olyan fizikai infrastruktúra üzemeltetése, amelyen megvalósulhat az adatok áramlása. Ezen szolgáltatók tevékenysége főként műszaki jellegű, idetartozik többek között a kapcsolódáshoz szükséges eszközök (előfizetői hozzáférési pontok, modemek, szerverek) telepítése és karbantartása, az IP-címek kiosztása, az elektronikus hírközlő hálózat működtetése, illetve a folyamatos kapcsolat biztosítása a gerinchálózattal.

Általában több egyszerű közvetítő van a forrás és a felhasználó között, például internet-hozzáférési szolgáltatás, hírközlési szolgáltatók, tranzithálózatok és adatkicserélő pontok. Bár az ilyen átvitelek illegális tartalmakat is tartalmazhatnak, a szolgáltatóknak erről általában nincs tudomásuk. Az információátvitel az internet használata során aszinkron kommunikáció. Az elektronikus kommunikációs infrastruktúra különböző részei különböző technológiákat használnak, eltérő átviteli sebességgel és kapacitással. Az aszinkron kommunikációs mód miatt a hálózati csomópontokban az átmenő adatok pufferolódhatnak, ami illegális tartalmak pufferelésével is járhat. A pufferelés köztes és átmeneti tárolás, és az adatokat nem tárolják hosszabb ideig, mint amennyi az átvitelhez észszerűen szükséges. A puszta közvetítés során is létrejöhetnek olyan hálózati csomópontok, amelyeket proxyknak vagy átjáróknak neveznek, amelyek „lefordítják” a kommunikációs protokollokat, hogy különböző szabványokat használó hálózatokat kössenek össze. Az ilyen csomópontokon keresztül továbbított információ azonban nem változik.

b) Gyorsítótárazás: A gyorsítótárazás átmeneti információtárolás, amelynek célja a későbbi hozzáférés gyorsítása. Internetes környezetben ez annyit tesz, hogy a böngésző rögzít bizonyos adatokat, így ha a felhasználó később ismét meg akarja tekinteni azokat, nincs szükség az újbóli lehívásukra. A gyorsítótárazás tehát olyan automatikus, közbenső és átmeneti tárolás, amely azzal a kizárólagos céllal történik, hogy az információ későbbi továbbítását a szolgáltatás igénybe vevői számára, azok kérésére hatékonyabbá tegye. A gyorsítótárazás kapcsán különbséget kell tenni a között, hogy annak tárgya tartalom (például egy weboldalon), amely tartalmazhat illegális információkat, vagy címzési adatok (például a DNS-hez kapcsolódó adatok).

Húsz évvel ezelőtt a hálózati sávszélesség korlátozott erőforrás volt, és a távolsági nemzetközi internetszolgáltatók használata drága volt. Az információk nagy része fájlalapú vagy statikus volt, és sok felhasználó kérte ugyanazt az információt korlátozott időn belül. Az adatátvitelre használt sávszélesség korlátozása és a végfelhasználók válaszidejének csökkentése érdekében az internetszolgáltatók és a helyi hálózatok (például vállalkozások és egyetemek) általában gyorsítótárazó proxy-kiszolgálóknak nevezett hálózati csomópontokat használhattak. A mechanizmust néha válasz-cache-nek is nevezik, mivel nem a végfelhasználóktól érkező kéréseket, hanem a hosztból érkező válaszokat tárolja a gyorsítótár. A gyorsítótárazó proxy-kiszolgálók olyan információk köztes és ideiglenes tárolását biztosítják, amelyeket sok felhasználó egyenként kérhet. A tárhely szempontjából a gyorsítótárazó proxy-kiszolgáló több felhasználó tartalom iránti keresletét összesíti A gyorsítótárazási szolgáltatás költségtakarékos technológiaként és a felhasználói élmény minőségét javító technológiaként előnyösnek nevezhető az internetes ökoszisztéma számára.

c) Tárhelyszolgáltatás: Mivel az Eker. irányelvet több mint 20 évvel ezelőtt fogadták el, és így egyes szolgáltatások, mint például a Facebook vagy a YouTube, még nem léteztek, a nemzeti bíróságok eltérően értelmezték, hogy mely szolgáltatások tartoznak az Eker. irányelv 14. cikkének hatálya alá.

Az EUB azonban számos ítéletében tisztázta, hogy mi tekinthető „tárhelyszolgáltatásnak”. Ezek az ügyek a hirdetési szolgáltatásokkal, online piacterekkel és közösségi hálózatokkal foglalkoznak:

Ami a hirdetési szolgáltatásokat illeti, a Google/LVMH (C-236/08–C-238/08.) ügyben az EUB úgy ítélte meg, hogy azok tárhelyszolgáltatásnak tekinthetők: megállapítása szerint „nem vitatható, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója az említett szolgáltatást igénybe vevő, azaz a hirdető információit továbbítja az internethasználók részére nyitott távközlési hálózatba, és tárol – azaz szerverének memóriájában elhelyez – bizonyos adatokat, mint például a hirdető által kiválasztott kulcsszavakat, a promóciós linket és az utóbbit kísérő reklámüzenetet, továbbá a hirdető weboldalának címét” (111. pont).

Ami az online piactereket illeti, a L’Oreal/eBay (C-324/09.) ügyben az EUB megállapította, hogy „az online piacot illetően nem vitatott, hogy az eBay tárolja, azaz a szerverének memóriájában elhelyezi az ügyfelei által szolgáltatott adatokat. Az eBay e tárolást minden egyes alkalommal elvégzi, amikor egy ügyfél eladói profilt hoz létre nála, és adatokat szolgáltat az eladásra való felkínálásairól” (110. pont).

Az online közösségi platformok tekintetében, a SABAM/Netlog (C-360/10.) ügyben az EUB arra a következtetésre jutott, hogy „az online közösségi hálózati felület üzemeltetője, így a Netlog, a szerverein a felület felhasználói által – a profiljukra vonatkozóan – szolgáltatott adatokat tárol, ennélfogva az Eker. irányelv 14. cikkének értelmében vett tárhelyszolgáltatónak minősül” (27. pont).

Az előzőekben ismertetett ítéletek azt mutatják, hogy bár az Eker. irányelvet még az előtt fogadták el, hogy a legismertebb online platformok némelyike már létezett volna, az lehetővé tette az új technológiákhoz és szolgáltatásokhoz való rugalmas alkalmazkodást.

A tárhelyszolgáltatók mai tipológiája három nagy kategóriára osztható. Az első kategóriába az „online tárolást és terjesztést” végző szolgáltatók sorolhatók. Ez a klasszikus tárhely-szolgáltatási kategória, olyan szolgáltatások, amelyek lehetővé teszik felhasználóik számára a tartalom online tárolását. Az ilyen tárolás általában a nyilvánosság felé történő bizonyos fokú terjesztéssel is jár, ez azonban nem feltétel. Az alapvető fájltárolási megoldások jellemzően kínálnak valamilyen megosztási funkciót, egyes szolgáltatások akár alapértelmezés szerint is nyilvánosan elérhetővé tehetik a tárolt tartalmat. A szolgáltatások indexelhetik a tartalmakat és keresőfelületet biztosíthatnak, ezáltal megkönnyítve és elősegítve az oda feltöltött tartalmak fogyasztását magán a platformon (ami további lehetőségeket teremt a reklámok vagy más eszközök révén történő monetarizálásra). Ilyen szolgáltatások lehetnek a különböző webhosting, felhőalapú vagy videómegosztó szolgáltatások is.

A második általános kategória a „hálózatépítést és együttműködést” elősegítő szolgáltatások köre. Ebben a kategóriában a platform központi funkciója nem (csupán) a tartalom online tárolása (bár ez mindig a szolgáltatás része marad), hanem a tartalom-előállítók és a felhasználók összekapcsolása a hálózatos interakciók összetettebb halmazai, például online viták és piaci tranzakciók vagy egyéb tartalmak közös előállításán keresztül. Ilyenek a közösségi oldalak, szerkeszthető enciklopédiák vagy online piacterek is.

A szolgáltatások harmadik kategóriájába az „aggregátor” oldalakat sorolhatjuk, amelyek valamilyen szervezettséget és struktúrát biztosítanak az online elérhető tartalmaknak. A legismertebb formái a különböző keresőmotorok, de idetartozhatnak például a különböző ár-összehasonlító oldalak vagy értékelő oldalak is.

9. Jogellenes tartalom [DSA 3. cikk h) pont]

A DSA kifejezett célja, hogy a jogellenes tartalmak körét a lehető legtágabban határozza meg, a szabályozás célja annak rögzítése, hogy ami az offline környezetben jogellenesnek minősül, hasonlóképp legyen megítélve az online környezetben is. A preambulum szerint olyan információkat kell a jogellenes tartalmak körébe sorolni, amelyek akár önmagukban, akár az alkalmazandó jogszabályok értelmében jogellenesek. Előbbire példa lehet bármilyen terrorista vagy terrorizmust népszerűsítő tartalom vagy gyermekpornográfia, míg utóbbi kategóriába azon tartalmak tartoznak, amelyek bizonyos jogszabályban meghatározott feltételek miatt válnak jogellenessé, például valakiről annak engedélye nélkül közzétett magánjellegű képek, vagy hamisított termékek értékesítése. A DSA megfogalmazása szerint az olyan tartalmak jogellenesek, amelyek nem felelnek meg az uniós jognak vagy bármely tagállam – az uniós joggal összhangban álló – jogának, azaz alapvetően az uniós jognak megfelelő nemzeti jogot kell figyelembe venni a jogellenesség megítélésekor. Ennek kapcsán értelmezési nehézséget vethet fel azon jogszabályok körének azonosítása, amelyek bár tagállami jogszabályok, de nincsenek összhangban az uniós joggal.

10. Online platform [DSA 3. cikk i) pont]

A DSA az online platformokat a tárhelyszolgáltatások egyik altípusaként definiálja, amelyek sajátossága – a tárhelyszolgáltatások más formáihoz, mint például a felhőszolgáltatások és az internetes tárhelyeket biztosító szolgáltatásokhoz képest – a szolgáltatásokat igénybe vevők kérésére tárolt információk nyilvános terjesztése. Az online platformok meghatározása során tehát döntő elhatárolási szempont más tárhelyszolgáltatásokhoz képest a tárolt információk potenciálisan korlátlan számú felhasználóval (szolgáltatást igénybe vevővel) való megosztása, illetve hozzáférhetővé tétele.

Az információk nyilvános terjesztésének funkciója a közösségi oldalak esetében az információ terjesztése és az ahhoz való hozzáférés biztosítása, illetve a kereskedők és a fogyasztók között létrejövő, távollévők közötti szerződések megkötése feltételeinek megteremtése. A nyilvános terjesztés mint feltétel teljesülésének hiánya eredményezi például, hogy nemcsak a számfüggő, de a számfüggetlen személyközi hírközlési szolgáltatások (e-mail, magáncélú üzenetküldő szolgáltatás) sem minősülnek online platformnak. [A „nyilvános terjesztés” fogalmi elemei kapcsán részletesebben lásd a 3. cikk k) ponthoz írtakat.]

Az online platformok másik jellemzője az információk nyilvános terjesztésével mint alapvető feltétellel összefüggésben e körülmény fennálltának a szolgáltatás elválaszthatatlan, elsődleges és meghatározó jellege. Nem minősül ilyen jellegűnek – és ebből következően a tárhelyszolgáltatás sem tekinthető online platformnak –, ha az információk nyilvános terjesztése a szolgáltatásnak nem elsődleges, hanem pusztán kiegészítő, járulékos elsődleges funkciója; vagyis csupán olyan eleme, amely önmagában nem használható a főszolgáltatástól elkülönülten. A szolgáltatást igénybe vevők általi hozzászólások példáján keresztül – a preambulumban foglaltakat felhasználva – jól magyarázható az elsődleges és kiegészítő jelleg értékelése. Amíg a népszerű közösség oldalak (például Facebook, Twitter/X) elsődleges funkciója a felhasználók közötti interakciók generálása (ideértve az információk nyilvános terjesztését és az azokhoz való hozzáférés biztosítását), így ennek hiányában a működés alapvető feltétele szűnne meg. Ezzel szemben egy internetes sajtótermék cikkeivel összefüggő hozzászólási lehetőség megteremtése és fenntartása pusztán kiegészítő, járulékos jellegű, a szolgáltatás elsődlegesen tájékoztató, szerkesztői felelősség mellett hozzáférhetővé tett szerkesztett tartalmak mellett. Ez utóbbi esetben márpedig a hozzászólási lehetőség (vagyis: az információk „nyilvános terjesztése”) megszüntetése nem érintené a szolgáltatás alapvető funkcióját, hiszen nem gátolná a szerkesztett tartalmakhoz való közönség általi hozzáférést mint elsődleges funkcionalitást.

A DSA fogalommeghatározása ugyanakkor az online platformokra irányadó jogi kötelezettségek alóli mentesülés lehetőségének kizárása érdekében rögzíti, hogy az információk egyébként csupán járulékos jellegűnek minősülő nyilvános terjesztését magában foglaló szolgáltatás abban az esetben nem minősül online platformnak, ha a „főszolgáltatás” nélkül nem használható, és az abba történő integrációjára nem a DSA hatálya alóli mentesülés érdekében nem kerül sor. Az online platformok kategóriáján belül a DSA alkategóriaként jelöli meg a jelentős felhasználószámmal rendelkező online óriásplatformokat (lásd 33. cikk), valamint az olyan online platformokat, melyek lehetővé teszik a fogyasztók számára, hogy távollevők közötti szerződéseket kössenek a kereskedőkkel (lásd 29. cikk).

11. Online keresőprogram [DSA 3. cikk j) pont]

Az online keresőprogramok a közvetítő szolgáltatások körébe tartozó olyan szolgáltatások, amelyek az információk igénybe vevők általi online felkutatásában és visszakereshetőségében játszanak meghatározó szerepet. [Megjegyzendő, hogy a DSA nem említi az online keresőprogramokat a közvetítő szolgáltatásokra vonatkozó 3. cikk g) pontja alatti felsorolásban – csupán az online keresőprogram definíciójában tesz róla említést közvetítő szolgáltatásként –, a magyar szabályozási keretet meghatározó Iszt. elfogadásával módosított Ekertv. 2. § 13. pont d) alpontja viszont a közvetítő szolgáltatók körében nevesíti az online keresőprogram-szolgáltatót.] A definíció az igénybe vevők keresési tevékenységének folyamatát alapul véve határozza meg a szolgáltatás főbb elemeit. Eszerint a szolgáltatás igénybevétele során meghatározott – egyetlen szó vagy kifejezés, esetleg hosszabb összefüggő – tartalom alapján a közvetítő szolgáltató a weboldalak összességén vagy azok meghatározott körében keresési tevékenységet végezzen (a tartalom szolgáltatásba való bevitele történhet írásban vagy hangalapú formában). A szolgáltatás immanens eleme az igénybe vevő által a szolgáltató rendelkezésére bocsátott tartalom alapján történt keresési tevékenység eredményeinek az igénybe vevő számára történő hozzáférhetővé tétele, illetve a konkrét webes elérési helyen megtalálható információ közvetlen hozzáférésének biztosítása.

12. Nyilvános terjesztés [DSA 3. cikk k) pont]

A nyilvános terjesztés fogalma az online platformok definiálása kapcsán kap meghatározó szerepet a DSA értelmezése során. A nyilvános terjesztés két alapvető fogalmi eleme, hogy a) a terjesztésre az információt nyújtó igénybe vevő közvetlen kérésére kerül sor, és b) a tevékenység eredményeképpen az információ potenciálisan korlátlan számú igénybe vevő számára válik elérhetővé. A két fogalmi elem közül az első kevesebb magyarázatot igényel: az információ – online platform általi – hozzáférhetővé tételének a szolgáltatás igénybe vevőjének közvetlen kérésére kell megvalósulnia, oly módon, hogy e kérésen (azaz az információ hozzáférésének kezdeményezésén) kívül további intézkedésre nincs szükség. Ez a közösségi oldalak tekintetében a gyakorlatban például egy hozzászólás vagy poszt közzétételének kezdeményezését jelenti.

Az információ potenciálisan korlátlan számú igénybe vevő részére való hozzáférhetővé tételének kritériuma az előzőnél bővebb magyarázatra szorul. Az igénybe vevők potenciálisan korlátlan száma mint elengedhetetlen feltétel abban az esetben teljesül, ha az információhoz hozzáférni kívánó igénybe vevő számára bármiféle emberi vagy kiválasztáson alapuló döntés (így elsősorban regisztráció vagy más formájú csatlakozási kérelem) nélkül adott a lehetőség – az online platformon nyilvánosan terjesztett – információhoz való hozzáféréshez. Fontos kiemelni, hogy nem minősül a hozzáférésre való jogosultság esetleges korlátozásának az olyan esetkör, amikor nem emberi döntés, hanem előzetesen lefektetett objektív, megkülönböztetésmentes szempontok alapján nem biztosított bárki számára az adott online platformhoz való hozzáférés. Így például a Facebook és az Instagram esetében az online platformra való regisztrációhoz előírt 13 éves életkor mint objektív feltétel nem képezi annak akadályát, hogy a szolgáltatásokon közzétett információk nyilvánosan terjesztettnek minősüljenek. Ugyanakkor semmiképpen nem minősíthető nyilvános terjesztésnek, amennyiben az információhoz hozzáférést biztosító igénybe vevő előzetesen – számukat tekintve akár egy kisebb felhasználói körrel rendelkező online platformnál szélesebb körben – meghatározott, de mindenképpen véges, korlátozott számú igénybe vevő számára teszi hozzáférhetővé az adott információt. Például akár egy többezer fős címzetti listával rendelkező e-mail útján küldött vagy ugyanilyen számú magáncélú üzenetküldő csoportban megosztott információ tekintetében sem valósul meg a nyilvános terjesztés kritériuma. A nyilvános terjesztés fogalmának a potenciálisan korlátlan számú igénybe vevő feltétele kapcsán tehát az a döntő tényező, hogy az információt nyújtó nem bír ráhatással az adott szolgáltatást (online platformot) igénybe vevői kör tagjainak számára vagy személyére. Emellett az online platformot üzemeltető szolgáltató számára is kizárólag előre rögzített és megismerhető, objektív feltételek állíthatók az igénybe vevői körhöz való csatlakozás fejében, és e feltételek teljesítése esetén bármiféle külső emberi vizsgálat vagy értékelés nélkül a regisztrációnak (csoportba való felvételnek) automatikusan meg kell történnie. (Így például a szolgáltatás igénybe vevőinek körét érintő, közérdeken alapuló és indokolható olyan korlátozás, amely a gyermekek mint sérülékeny és kiszolgáltatott társadalmi csoport védelme érdekében kizárja a 13 éves kor alatti fiatalkorúakat az adott szolgáltatás regisztrált felhasználói köréből, önmagában nem jelenti az információk potenciálisan korlátlan számú igénybe vevő számára elérhető jellegének hiányát.)

Végezetül fontos kiemelni, hogy a nyilvános terjesztés teljesüléséhez önmagában elegendő az igénybe vevők általi hozzáférés lehetőségének biztosítása, vagyis nem képezi értékelés tárgyát, hogy az érintett információt ténylegesen megtekintik-e; a megtekintés lehetőségének a szolgáltatás igénybe vevői számára történő megteremtésével teljesül a nyilvános terjesztés ezen feltétele.

13. Távollevők közötti szerződés [DSA 3. cikk l) pont]

A távollevők között kötött szerződés fogalommeghatározásának valamennyi olyan esetre vonatkoznia kell, amikor áru vagy szolgáltatás értékesítésére szervezett távértékesítési rendszer keretében a szerződés megkötésének időpontjáig – beleértve magát a szerződéskötést is – kizárólag egy vagy több távközlő eszköz (mint például postai megrendelés, internet, telefon vagy fax) alkalmazásával jön létre szerződés a kereskedő és a fogyasztó között. E fogalommeghatározásnak azokra a helyzetekre is vonatkoznia kell, amikor a fogyasztó csupán az áruról vagy a szolgáltatásról való információgyűjtés céljából tesz látogatást az üzlethelyiségben, és ezt követően távolról folytat tárgyalást a szerződéssel kapcsolatban, illetve köti meg azt. Ezzel ellentétben a kereskedő üzlethelyiségében megtárgyalt, de végső soron távközlő eszközök alkalmazásával megkötött szerződések nem minősülnek távollevők közötti szerződéseknek. Szintén nem minősülnek távollevők közötti szerződéseknek a távközlő eszközök alkalmazásával kezdeményezett, de végső soron a kereskedő üzlethelyiségében megkötött szerződések. A távollevők között kötött szerződések fogalmába hasonlóképpen nem tartoznak bele a fogyasztó által távközlő eszközök alkalmazásával végrehajtott olyan foglalások, amelyek során szakmai szolgáltatás nyújtását kéri szakembertől, például amikor a fogyasztó telefonon bejelentkezik a fodrászhoz. Az áru vagy szolgáltatás értékesítésére szervezett távértékesítési rendszer fogalmának magában kell foglalnia a kereskedőtől eltérő harmadik fél által felajánlott, azonban a kereskedő által használt rendszereket, például az online értékesítési felületeket. E fogalom azonban nem terjed ki azokra az esetekre, amikor a weboldalak csupán a kereskedőről, annak áruiról és/vagy szolgáltatásairól, illetve a kereskedő elérhetőségéről szolgáltatnak információkat.

Megjegyzendő, hogy a fogyasztó és a vállalkozás közötti szerződések részletes szabályairól szóló 45/2014. (II. 26.) Korm. rendelet a vonatkozó uniós irányelvben, és ebből következően a DSA-ban foglalt fogalommeghatározással összhangban tartalmazza a távollévők között kötött szerződés definícióját (4. § 10. pont).

14. Online interfész [DSA 3. cikk m) pont]

Az online interfész a DSA-val összefüggésben a közvetítő szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások igénybevétele érdekében kialakított és rendelkezésre bocsátott csatlakoztatási felület, amely az adott szolgáltatáshoz való hozzáférést teszi lehetővé. A DSA értelmében e körbe sorolható valamennyi szoftver (e körbe sorolva nemcsak az internetes honlapokat, de azok különálló részeit is) és (mobil)alkalmazás.

15. A letelepedési hely szerinti digitális szolgáltatási koordinátor és célország szerinti digitális szolgáltatási koordinátor [DSA 3. cikk n)–o) pontok]

A tagállamoknak a DSA-ban foglalt, a közvetítő szolgáltatókra vonatkozó kötelezettségek érvényesítése és felügyelete céljából e feladatok ellátására felruházott hatáskörrel rendelkező hatóságo(ka)t kell kijelölniük a 49. cikk (1) bekezdése értelmében. A szabályozás horizontális jellegére is figyelemmel a DSA előírja, hogy minden tagállamban ki kell jelölni a hatóságok közül egyet, amely digitális szolgáltatási koordinátorként gondoskodik az együttműködés kereteinek kialakításáról és megvalósításáról az adott tagállam esetleges többi illetékes hatósága, a Bizottság, illetve a más tagállamok digitális szolgáltatási koordinátorai között.

A DSA 3. cikk n) és o) pontja a szolgáltatás letelepedés helye szerinti digitális szolgáltatási koordinátorának meghatározása során az üzleti tevékenység fő helyét, illetve a jogi képviselő lakóhelyét vagy letelepedési helyét, míg a célország szerinti digitális szolgáltatási koordinátor tekintetében a szolgáltatásnyújtás helyét tekinti meghatározó tényezőnek.

Kiemelendő, hogy Magyarországon a digitális szolgáltatási koordinátor számára meghatározott feladatokat az Elnök (önállóan) látja el [Mttv. 110. § (1) bekezdés i) pont és (2) bekezdés].

16. Az online platform és az online keresőprogram aktív igénybe vevője [DSA 3. cikk p)–q) pontok]

Az online platform és az online keresőprogram aktív igénybe vevője a DSA értelmében minden olyan felhasználó, aki az online platform kapcsán tárhelyszolgáltatást kért az adott platformon, vagy bármilyen, a platformon keresztül megosztott információval találkozott, míg a keresőprogram esetén azon felhasználók köre, akik vagy keresést indítottak, vagy találkoztak a keresőprogram által indexált találatokkal. A Bizottság a 2023 januárjában hangsúlyozottan kötelező erővel nem bíró iránymutatásként kiadott dokumentumában – amelynek későbbi felülvizsgálatát a gyakorlati tapasztalatok fényében kilátásba helyezte a testület – további pontosítással szolgált az aktív felhasználók fogalma kapcsán. Ebben kifejti, hogy a többoldalú online platformok esetében az online platform mindegyik oldalán lévő igénybe vevők aktív felhasználónak számítanak, valamint hogy minden olyan igénybe vevőt aktív felhasználónak kell tekinteni, aki kapcsolatba lép az online platformszolgáltatással például azáltal, hogy az azon megosztott képeket, videókat vagy szöveges tartalmakat tekint meg. Kiemelendő a dokumentum alapján az is, hogy az aktív felhasználó nem egyenlő a regisztrált felhasználó fogalmával.

17. Hirdetés [DSA 3. cikk r) pont]

A hirdetés fogalmi eleme egyfelől az ilyen jellegű információ megrendelőjének személyéről, annak céljáról és megjelenési formájáról, a megjelenés helyéről és a közzétételért fizetendő ellenszolgálatatás tényéről is rendelkezik. A közzétételt kérő (megrendelő) mind természetes, mind pedig jogi személy lehet. Ami az információ tartalmát és ezzel szoros összefüggésben célját illeti, a DSA a gazdasági reklámokon túlmenően e körbe sorolja a nem kereskedelmi célokat szolgáló üzeneteket. Ebből következően a hirdetés fogalma alá tartoznak a kereskedelmi hirdetések mellett a társadalmi vagy akár a politikai célú üzeneteket tartalmazó, az online platformok igénybe vevői számára a megrendelők egyedi kérésére hozzáférhetővé tett közlemények egyaránt.

A hirdetés kiemelt fogalmi eleme, hogy annak online platformon való közzétételéért (nyilvános terjesztéséért) az információ közzétételét kérő igénybe vevő ellentételezéssel tartozik a szolgáltató irányába. Ebből adódóan a hirdetések közzététele – szemben más információval – nem „automatikus”, az igénybe vevő egyedi kérése mellett arra is szükség van, hogy az online platform szolgáltatója által meghatározott (jellemzően vagyoni jellegű) ellenszolgáltatást teljesítse. Emellett nem ritka megoldás az online platformok oldaláról, hogy a hirdetések közzétételére vonatkozóan – különös tekintettel a jogellenes tartalmak és tevékenységek népszerűsítésének megelőzése, illetve a közösségi alapelvek szerint nem elfogadható, így például a tudatos félretájékoztatást tartalmazó üzenetek kiszűrése érdekében – sajátos eljárási szabályokat és ellenőrzési mechanizmusokat vezetnek be. Erre tekintettel a hirdetések közzétételére hosszadalmasabb folyamat eredményeképpen, esetenként akár sajátos alapelvek figyelembevétele (teljesítése) mellett kerülhet sor.

18. Ajánlórendszer [DSA 3. cikk s) pont]

A DSA fontos eleme, hogy szabályozza az ajánlórendszer fogalmát. Az ajánlórendszerek a DSA fogalmi rendszerében az online platformok vonatkozásában értelmezendő, teljesen vagy részben automatizált módon működő olyan rendszerek, amelyek nagyon nagy mértékben képesek befolyásolni a felhasználók online információhoz való hozzájutását, az adott platformon tanúsított viselkedését, vagy akár vásárlási döntéseit is. A fogalommeghatározás szerint minden olyan automatizált rendszer a szabályozás hatálya alá tartozik, amely a felhasználók számára információt javasol, rangsorol, vagy egyéb módon meghatározza a megjelenített tartalmak relatív sorrendjét. Az ajánlórendszerek közé tartoznak azok az információmegjelenítési módszerek is, melyek a felhasználó által indított keresés vagy szűrés után határozzák meg a találatok sorrendjét. Voltaképp tehát minden automatizált tartalomrendezés a fogalom alá tartozik, kivéve a teljesen emberek által történő tartalomrendezés és a kronologikus sorrenden alapuló információrendezés (ez esetben ugyanis nem teljesül a „teljes mértékben vagy részben automatizált” működési feltétel).

19. Tartalommoderálás [DSA 3. cikk t) pont]

A tartalommoderálás a közvetítő szolgáltató tevékenységét jelenti, amely arra irányul, hogy észlelje, azonosítsa és kezelje a felhasználók által megosztott jogellenes vagy a szolgáltató szerződési feltételeivel nem összhangban lévő információkat. Ez magában foglalja az ilyen tartalmak elérhetőségének, láthatóságának és hozzáférhetőségének korlátozását, mint például a tartalom hátrasorolása, demonetizálása, hozzáférésének tiltása vagy eltávolítása, valamint a felhasználói fiók felfüggesztése vagy megszüntetése. A DSA szerint a közvetítő szolgáltató ezt végezheti automatizált módszerrel is, azonban az emberi moderálás is tartalommoderálásnak számít.

20. Szerződési feltételek [DSA 3. cikk u) pont]

A szerződési feltételek fogalmát a DSA meglehetősen tágan határozza meg. A szerződési feltételek alapvetően olyan előre meghatározott kritériumok vagy kikötések, amelyeket két vagy több fél elfogad egy szerződés megkötésekor. A szerződési feltételek meghatározzák a felek jogait, kötelességeit és felelősségeit a szerződés időtartama alatt, sőt, bizonyos esetekben még azok után is kihatással van a felek között fennálló jogviszonyra. A közvetítő szolgáltatások kapcsán ezek nyilvánvalóan az adott szolgáltatások felhasználási feltételeit jelentik, azonban a DSA szerint minden olyan kikötés idetartozik, amely a szolgáltató és a szolgáltatás igénybe vevője közötti szerződéses kapcsolatra vonatkozik.

21. Fogyatékossággal élő személyek [DSA 3. cikk v) pont]

A DSA az Európai Parlament és a Tanács 2019/882 irányelve definíciójára épít, amely szerint ilyennek minősül „minden olyan személy, aki hosszan tartó fizikai, értelmi, szellemi, vagy érzékszervi károsodással él, amely számos egyéb akadállyal együtt korlátozhatja az adott személy teljes, hatékony és másokkal egyenlő társadalmi szerepvállalását”. Az említett irányelv a fogyatékossággal élő személyek fogalmát egyébiránt az Egyesült Nemzetek Szervezetének a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló 2006. december 13-i egyezményével összhangban határozza meg [(3) preambulumbekezdés]; a DSA vonatkozó rendelkezéseinek értelmezése során is e jogszabály, illetve dokumentum tekinthető irányadónak.

22. Kereskedelmi tájékoztatás [DSA 3. cikk w) pont]

A kereskedelmi tájékoztatás definiálása kapcsán a DSA azt a sajátos megoldást alkalmazza, hogy az Eker. irányelv egyébiránt hatályon kívül nem helyezett, illetve módosítással sem érintett rendelkezésére utal.

Ennek alapján kereskedelmi tájékoztatásnak minősül „bármilyen formában megjelenő közlés, amelynek célja, hogy közvetve vagy közvetlenül népszerűsítse egy vállalkozás, szervezet vagy kereskedelmi, ipari vagy kézműipari tevékenységet folytató vagy szabályozott szakmát gyakorló személy áruit, szolgáltatását vagy arculatát”. Nem minősülnek ugyanakkor önmagukban kereskedelmi tájékoztatásnak a vállalkozás, szervezet vagy személy tevékenységéhez közvetlen hozzáférést lehetővé tevő információk, különösen a doménnév vagy az elektronikus levelezési cím, illetve a vállalkozás, szervezet vagy személy áruival, szolgáltatásaival vagy arculatával kapcsolatos független közlések, különösen, ha anyagi ellenszolgáltatást nem vonnak maguk után.

23. Forgalom [DSA 3. cikk x) pont]

A DSA a forgalom definíciója kapcsán a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló tanácsi rendelet definíciójára utal vissza, amely szerint a teljes forgalom az érintett vállalkozások által az előző pénzügyi évben a vállalkozások rendes tevékenységi körébe tartozó termékek értékesítéséből és szolgáltatások nyújtásából származó összeg, az árengedmények és a hozzáadottérték-adó, valamint a forgalomhoz közvetlenül kapcsolódó egyéb adók levonása után, ami alól kivételt képez az említett vállalkozás irányítása vagy befolyásoló részesedése mellett működő vállalkozás bármelyike közötti termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás mértéke.

Kapcsolódó európai uniós joggyakorlat

C-263/18. Nederlands Uitgeversverbond és Groep Algemene Uitgevers kontra Tom Kabinet Internet BV és társai – Valamely elektronikus könyvnek a nyilvánosság számára, letöltés útján, tartós használatra történő szolgáltatása az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló értelmében vett „nyilvánossághoz közvetítés” fogalma, és különösen az e rendelkezés értelmében vett „oly módon történő hozzáférhetővé tétel[e], hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg” fogalma alá tartozik.

C-521/17. c.v. SNB-REACT u.a. kontra Deepak Mehta – Az Eker. irányelv szerinti felelősségkorlátozás alkalmazandó a doménnevek és honlapok anonim használatát lehetővé tévő IP-címek bérbeadására és regisztrálására irányuló szolgáltatást nyújtó szolgáltatóra, ha a szolgáltatás az irányelv valamelyik szolgáltatáskategóriájába tartozik, és eleget tesz az összes vonatkozó feltételnek, illetve a szolgáltató tevékenysége pusztán technikai, automatikus és passzív jellegű, nincs tudomása az ügyfelei által továbbított, vagy tárolt információkról, és nem játszik olyan tevőleges szerepet, amely lehetővé teszi az ügyfelei számára az online értékesítési tevékenységeik optimalizálását.

C-484/14. Tobias Mc Fadden kontra Sony Music Entertainment Germany GmbH – Olyan szolgáltatás, amelyet egy hírközlő hálózat működtetője nyújt, és amely a hálózatnak a nyilvánosság számára történő ingyenes rendelkezésre bocsátására irányul, „információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnak” minősül abban az esetben, ha azt az érintett szolgáltató az általa értékesített áruk vagy az általa nyújtott szolgáltatások reklámozása céljából nyújtja.

C-324/09. L’Oréal SA és társai kontra eBay International AG és társai – Amennyiben az online piac üzemeltetője saját kezdeményezésére nem dönt a szellemi tulajdonjogok megsértőjének felfüggesztéséről az ugyanazon kereskedő által ugyanazon védjegyek vonatkozásában elkövetett újabb hasonló jellegű jogsértések elkerülése érdekében, bírósági eltiltó határozattal erre kötelezhető.

C-236/08–C-238/08. Google France SARL és Google Inc. kontra Louis Vuitton Malletier SA és társai – Az Eker. irányelv 14. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az abban szereplő szabály az internetes reklámszolgáltatás nyújtójára akkor alkalmazandó, ha e szolgáltató nem játszott olyan tevőleges szerepet, amelynek révén ismerte vagy kezelte a tárolt adatokat. Amennyiben nem játszott ilyen szerepet, az említett szolgáltató felelőssége a hirdető kérésére tárolt adatokért nem állapítható meg, kivéve, ha a szolgáltató ezen adatok vagy a hirdető tevékenységének jogellenességéről tudomást szerzett, de nem intézkedett haladéktalanul az adatok eltávolítása, illetve az azokhoz való hozzáférés megszüntetése iránt.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2010. évi CLXXXV. törvény a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról 110. § (1) bekezdés i) pont és (2) bekezdés

45/2014. (II. 26.) Korm. rendelet a fogyasztó és a vállalkozás közötti szerződések részletes szabályairól 4. § 10. pont

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Az Európai Parlament és a Tanács 2019. április 17-i (EU) 2019/882 irányelve a termékekre és a szolgáltatásokra vonatkozó akadálymentességi követelményekről 3. cikk 1. pont

Az Európai Parlament és a Tanács 2018. december 11-i (EU) 2018/1972 irányelve az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról 2. cikk 4–7. pontok

Az Európai Parlament és a Tanács 2015. szeptember 9-i (EU) 2015/1535 irányelve a műszaki szabályokkal és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályokkal kapcsolatos információszolgáltatási eljárás megállapításáról 1. cikk (1) bekezdés b) pont

Az Európai Parlament és a Tanács 2011. október 25-i (EU) 2011/83/EU irányelve a fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről 2. cikk 7. pont

Az Európai Parlament és a Tanács 2000. június 8-i 2000/31/EK irányelve a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól (Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv) 2. cikk f) pont

A Tanács 2004. január 20-i 139/2004/EK rendelete a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről (az EK összefonódás-ellenőrzési rendelete) 5. cikk (1) bekezdés