Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

1. A GITT-EGYLET

2. SÁNDOR

3. PÉTERKE

4. KÉT KRAJCÁRÉRT FÜGE

5. AZ ELSŐ LÉPÉS

6. GYÖRGY ÉS A SZERELEM

7. A’ OLGA

8. PETRENCE PALKÓ

9. A GUBÓ

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Molnár Ferenc

GYEREKEK

BUDAÖRS, 2023

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-850-2 EPUB
ISBN 978-963-559-851-9 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

első kiadás: 1905
az elektronikus változat az 1905. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító Berthe Morisot (1841 – 1895)
Eugene Manet szobájának balkonján Bougivalban
című festménye részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

1.
A GITT-EGYLET

(Azt hiszem, leghelyesebben cselekszem, ha a gitt-egyletet feloszlása pillanatában mutatom be. Az esemény színhelye a gimnázium tanári szobája, ahová az osztályfőnök
délután félkettőre tárgyalást tűzött ki. A gitt-egylet tagjai csupa elsőosztályú gimnazisták, akik nem mentek el egy órakor a többivel. Ott pironkodnak a zöld asztal körül. A tanár egy karosszékben ül és szivarozik. A tárgyalás lefolyása a következő)

A tanár.
Menjünk szép sorjában. Mindenekelőtt azt akarom tudni, hogy ki alapította az egyletet, mikor világosan megmondtam, hogy semmiféle egylet alapítását nem tűröm meg. Ki alapította?

(Nagy csönd.)

A tanár.
Nos?

Egy fiú.
A Vejsz.

A tanár.
Vejsz, nem tudsz magadtól jelentkezni?

A Vejsz.
De igen, tudok.

A tanár.
Hát mért nem jelentkeztél?

(Csönd.)

A tanár.
Hát menjünk szép sorjában. Először is mondd meg nekem, hogy mi az a gitt?

A Vejsz (kivesz a zsebéből egy hatalmas darab gittet és leteszi az asztalra).
Ez a gitt.

A tanár.
És mi ez?

A Vejsz.
Ez egy olyan pép, amivel az üvegesek az ablakot beragasztják a fába. Az üveges bekeni oda és az ember a körmével kikaparja az ablakból.

A tanár.
És ezt te kapartad ki?

A Vejsz.
Nem, kérem. Ez az egyleti gitt.

A tanár.
Mi az?

A Vejsz.
Ezt a tagok gyűjtötték és a választmány rám bízta, hogy én őrizzem meg... mert azelőtt a Boka őrizte, mert ő volt a pénztárnok, de nála elszáradt, mert ő sohase rágta.

A tanár.
Hát ezt rágni kell?

A Vejsz.
Igen, mert különben megkeményedik és nem lehet nyomkodni. Én mindennap megrágtam.

A tanár.
És miért éppen te?

A Vejsz.
Mert benne van az alapszabályokban, hogy az elnök köteles mindennap legalább egyszer megrágni az egyleti gittet, mert különben megkeményedik. (Sírva.) És én vagyok az elnök.

A tanár.
És hol szedtétek össze ezt a nagy darabot?

(Nagy csönd.)

A tanár.
Boka! Hol szedtétek ezt össze?

A Boka.
Ez van kérem már egy hónapja. Én egy hétig rágtam, de akkor kisebb volt. Az első darabot a Vejsz hozta és ezért alapítottuk az egyletet. Őtet az apja elvitte kocsin és ő a kocsiablakból kaparta ki. Egész véres lett a körme. Aztán akkor betört az énekteremben az ablak és én eljöttem délután és egész délután vártam, amíg az üveges jött és öt órakor jött az üveges és én megszólítottam, hogy adjon nekem egy kis gittet, de ő nem felelt, mert ő nem tudott felelni, mert neki tele volt a pofája gittel.

A tanár.
Micsoda szavak ezek? Pofája a lónak van.

A Boka.
Hát a szája volt tele. Ő is rágta. Aztán odamentem és kértem, hogy hagyjon nézni, amig ő az ablakot csinálja. És intett, hogy hagy. És én néztem és ő bevágta az ablakot és elment. És mikor ő elment, akkor én odamentem és kikapartam a gittet az ablakból és elvittem. De nem magamnak loptam, hanem az egyletnek. (Bőgni kezd.)

A tanár.
Ne bőgj.

A Vejsz (zavarban).
Mingyár bőg...

A Boka (szívet tépően zokog).

A Vejsz.
Ne bőgj. (Ő is zokogni kezd.)

(A tanár nagyokat szippant)

A Csele.
Kérem, tanár úr, én is hoztam az egyletnek gittet (Büszkén néz)

A tanár.
Honnan?

A Csele.
Odahaza összetörtem a madárfürdőkádat és a mamám becsináltatta és én rögtön kiszedtem a gittet. A víz mind kifolyt a szőnyegre, mikor a mandi fürdött. Minek is kell fürödni egy ilyen madárnak? A verebek nem fürödnek soha, mégis piszkosak.

A tanár.
Jó kedved van, Csele, majd segítek én mindjárt a bajodon! Folytasd, Boka.

A Boka (szipogva és szepegve).
Mit folytassak?

A tanár.
Honnan szedtétek a többit.

A Boka.
Hát most mondta a Csele. És az egylet nekem adott egyszer hatvan krajcárt, hogy én is szerezzek.

A tanár.
Pénzért is vettetek?

A Boka.
Nem. Hanem az én papám orvos és délelőtt komfortáblin jár és egyszer elvitt magával; a kocsiablakból kiszedtem a gittet és az nagyon jó puha gitt volt és akkor az egylet adott hat hatost, hogy magam üljek be abba a kocsiba és én délután beleültem és kimentem vele a Tisztviselőtelepig és kiszedtem belőle mind a gittet, mind a négy ablakból és akkor gyalog jöttem haza a telepről.

A tanár.
Ez akkor volt, amikor találkoztam veled a Ludovikánál?

A Boka.
Igen.

A tanár.
És megszólítottalak… Te meg nem feleltél.

A Boka.
Mert tele volt a pofám gittel.

(Sírni kezd.)

A Vejsz.
Mingyár bőg. (Ő is rákezdi.)

A tanár.
Szép kis egylet. Ki volt az elnök?

A Vejsz (hirtelen abbahagyja a sírást).
Én...

A tanár.
És ki volt a pénztárnok?

A Vejsz.
A Boka.

A tanár.
Add elő, ami pénz maradt.

A Boka.
Tessék.

(Letesz az asztalra egy forint negyvenhárom krajcárt, két darab ötkrajcáros bélyeget, egy zárt-levelezőlapot, két darab egykoronás okmánybélyeget, nyolc új tollat és egy színes üveggolyót.)

A tanár.
A pénzt hol vettétek?

A Boka.
Tagdíjakból. Mindenki minden héten fizetett egy hatost.

A tanár.
És mire kellett a pénz?

A Boka.
Csakhogy be legyen fizetve a tagdíj. A Vejsz lemondott az elnöki fizetésről.

A tanár.
Mennyi volt az?

A Boka.
Öt krajcár egy hétre. A bélyegeket én hoztam, a levelezőlapot a Barabás, és az okmánybélyeget a Borovszky. Neki az apja ... ő az apjától...

A tanár.
Lopta. Mi? Borovszky!

A Borovszky.
Tessék.

A tanár.
Loptad?

A Borovszky (némán, de igenlőleg int).

A tanár.
Micsoda romlottság! Mi az apád?

A Borovszky.
Dr. Borovszky Ernő köz- és váltóügyvéd. De az egylet visszalopta a bélyeget.

A tanár.
Hogy-hogy?

A Borovszky.
Hát mert én elloptam a papától a bélyeget és aztán féltem és az egylet adott nekem egy koronát és én vettem rajta egy másik bélyeget és visszaloptam az íróasztalra. És a papa rajtakapott, nem amikor loptam, hanem amikor visszatettem és meghirigelt érte…

A tanár.
Micsoda szavak ezek? Mi ez?

A Borovszky.
Megvert és külön még fölpofozott, mert visszatettem és kérdezte, hogy hol loptam, és én nem akartam megmondani, hogy tőle, mert akkor már megint külön fölpofozott volna, hát azt mondtam, hogy a Bokától kaptam és akkor ő azt mondta, hogy „tüstént vidd vissza a Bokának, mert az valahol lopta" - és én visszavittem a Bokának és ezért van most az egyletnek két bélyege.

A tanár.
Hát minek vettetek új bélyeget, hiszen a régit is visszatehetted volna?

A Boka.
Azt nem lehetett, mert már a hátán volt az egylet pecsétje.

A tanár.
Pecsét is van? Hol a pecsét?

A Barabás.
A Barabás a pecsétőr.

A Barabás. Itt van.

(Leteszi a gumiból készült "bélyegzőt az asztalra, a hozzávaló tintapárnás bádogskatulyával együtt.)

A tanár (megnézi).
„Gittgyűjtő Egyesület, Budapest, 1904.“ - Micsoda romlottság!

A Barabás (vissza akarja venni a pecsétet).

A tanár.
Mit akarsz?

A Barabás.
Kérem, én esküt tettem, hogy inkább az életemmel is megvédelmezem a pecsétet, de a kezemből ki nem adom.

A tanár.
Fogd be a szád.

(Elteszi a pecsétet)

A Barabás.