Daróczi Ágnes

Hosszú az út előttem

– részlet –

TÉNYEK ÉS TANÚK

A könyv a CEU Romani Studies programjával együttműködésben készült
Kóczé Angéla és Daróczi Ágnes 2022. június 26. és 2023. február 10. között rögzített tizennyolc hosszú beszélgetése alapján.

Szerkesztette
KÓCZÉ ANGÉLA

Lektorálta
NEMÉNYI MÁRIA

A kötethez tartozó további képek és dokumentumok a romanistudies.ceu.edu/Agnes_Daroczi címen érhetők el.

© Daróczi Ágnes, 2023

Előszó

Bribunak és Dudunak

Ez a könyv sem született volna meg Kóczé Angéla nélkül, aki nem csupán hosszan faggatott életutamról és szerkezetet adott vallomásaim sorának, de ő volt az, aki kezdeményezte a Magvető Kiadó Tények és Tanúk sorozatának bővítését napjaink történelmének roma szempontú vizsgálatával. Zsigó Jenő Vezetőszáron című kötete látlelet, az emancipációért folytatott küzdelmünk keserű lenyomata. Az én sorsomat követve talán személyesebb közelkép bontakozik ki – miközben minden megállapításának nyomatékot ad.

Én nő létemre nem tudok ilyen robespierre-i hangot megütni. Nem a haragvásaimmal, de cselekedeteimmel próbáltam utat törni… Utat törni, milyen pontos megfogalmazás ez, ha hozzáteszem, Magyarországon talán én vagyok az első cigány anyanyelvű nő, aki egyetemet végzett. És persze a haladás ezen a magunk szabta úton sem csupán az én törekvésemet jelentette, hiszen több mint ötven éve nem csupán a magánéletben, de közügyekben is társam Bársony János. Az ő jogászi végzettsége, eligazodása a politikai játszmákban és a közigazgatásban, előre gondolkodása sokszor volt motorja a mozgalomnak. Amikor intézményalapításba kezdett, előbb a Bázis, majd a Fővárosi Cigány Szociális és Módszertani Központ (később Romano Kher) kikényszerítésével, az olvasótábori mozgalomba való bekapcsolódással vagy éppen a roma értelmiség családgondozói státuszba helyezésével…

És semmire sem jutottunk volna, ha nincsenek demokratikusan gondolkodó, tehetséges, lelkes harcostársaink, romák és nem romák, akikkel összefogva, vagy csak bizton számítva egymás támogatására, mozdulni tudtunk. Kilépni a hazai legnagyobb kisebbség el nem ismert, kisebbségi jogokkal nem rendelkező, előítéletekkel körülvett, megnyomorított helyzetéből…

Köszönettel tartozom nekik.

És köszönöm a családomnak, akik, szakítva a hagyományokkal, engedtek kilépni a tradicionális női, pláne roma női szerepből, utazni sokat, közügyeket intézni, politizálni…

Szüleim fáradhatatlansága és elkötelezettsége, családjuk szeretete útmutató volt számomra mindig. Csak abban reménykedem, sikerült értékrendjüket továbbadnom, nem csak a lányomnak. Testvéreimnek, rokonaimnak is köszönöm támogatásukat és intéseiket, amelyek mindig megtartottak az úton.

És köszönöm, Istenem, hogy ismerhetem Bari Károlyt, akinek versei világító fáklyák, utat mutató mérföldkövek voltak számomra kora ifjúságomtól.

Köszönettel tartozom tanáraimnak, akik elnézték gyengeségeimet, és biztattak az utam megtalálására. Köszönöm munkatársaimnak az együtt töltött időt: az egykori Népművelési Intézet valóban a világ legjobb munkahelye volt sok-sok évtizedig, különösen Vitányi Iván és Földiák András vezetése alatt. Köszönöm alkotótársaimnak, különösen Jancsó Miklósnak, Böjte Józsefnek, Asbót Kristófnak és Dömötör Péternek, hogy a filmezést igazi és érvényes cselekvésnek élhettem meg, aminek köze van a világ jobbá tételéhez.

És köszönöm minden jóakaratú embernek, akik segítették törekvéseinket, és akiknek, remélem, maradt még erejük a közös küzdelemre, hogy a romák emancipációja megélt valóság lehessen.

Daróczi Ágnes

Adalék a magyarországi romák társadalmi emlékezetéhez

Daróczi Ágnes és Zsigó Jenő kötetének1 megjelenése a Magvető Kiadó Tények és Tanúk sorozatában értelmezhető úgy is, mint a romák társadalmi emlékezetének lenyomatai, amelyek hozzájárulnak a csoport narratívájának megjelenítéséhez a mainstream társadalomtörténeti sorozatban. Ez a két kötet (illetve a Tények és Tanúk sorozat egésze) a hivatalos emlékezetpolitikával szemben a kortárs emlékezőközösségeknek és a szemtanúknak tulajdonít sokkal nagyobb szerepet, mint a politikai legitimációt szolgáló hivatalos történetíróknak.2

A két rendszerváltó roma személyiséget bemutató köteteket a 2012 és 2016 között Neményi Máriával és Szalai Júliával (1948–2022) végzett, OTKA (Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok) által finanszírozott kutatásom inspirálta. E kutatás egyik kiindulópontja az volt, hogy a romák politikai narratívája erősen korlátozott keretek és társadalmi kényszerek között formálódik, ami nem ad lehetőséget arra, hogy megjelenjenek társadalomtörténeti diskurzusokban. A Magvető e könyvek kiadásával nemcsak teret, hanem formát is ad a roma szemtanúk társadalomtörténeti és politikai elbeszélésének és társadalmi emlékezetének.

Ez a kötet az elmúlt fél évszázad hazai és nemzetközi roma emancipációs törekvéseinek egyik legfontosabb személyiségét, Daróczi Ágnest mutatja be. Daróczi személyes története összefonódik a roma politikai követelések mozgalmával. Versmondó, népművelő, kultúraszervező, aktivista, újságíró-szerkesztő, kutató és legfőképpen emberjogi harcos, aki a gyengeségeivel és tévedéseivel együtt a különböző ideológiai rezsimeken keresztül következetesen küzdött a romák „nemzetiségi elnyomása” ellen. Daróczi Ágnes életműve, politikai hagyatéka megkerülhetetlen azok számára, akik meg akarják érteni a rendszerváltó roma értelmiség évtizedes ellenállását és megpróbáltatásait.

Daróczi Ágnessel több ülésben is készítettem interjút, amikor egy-egy témát vagy korszakot elemeztünk. Ennek a könyvnek az elkészítése lehetőséget adott arra, hogy az ő életútján keresztül mérlegeljük a rendszerváltó demokratikus ellenzék belső ellentmondásait, feszültségeit és küzdelmeit a roma emancipációs törekvésekkel kapcsolatosan. Daróczi Ágnes életrajza újabb adalék és reflexió a rendszerváltás roma szempontú társadalomtörténetének megértéséhez.

A könyv lineáris szerkezetét az életút kronológiája adja, s ehhez kapcsolódó dokumentumok és írások gazdagítják a kisgyerekkortól egészen napjainkig, amit aztán kereszteznek a különböző fordulópontok, sorsfordító események, meghatározó szervezetek és személyek. Ez az élettörténet is illusztrálja, hogy a személyes, a társadalmi és a történelmi szintek összekapcsolódnak és egymás feltételeként léteznek.

Kóczé Angéla

Emlékképek

A szoba-konyhás, szalmatetős pici ház a cigánysor elején állt. Anyai nagyanyám lakott benne, meg mi is… apu-anyu és én, no meg a nagybátyám, akinek akkor még nem volt családja…

A szoba két sarkában két ágy, szalmazsákkal, a jobb oldalon az ágy folytatásaként egy karosláda, abban tartottuk a lisztet meg a málénak valót, mellette állt télen a sparhelt. A bal oldalon meg a kétszemű ablak alatt a mi ágyunk és annak folytatásaként egy stelázsi, amiben alul elfértek az edények, asztallapján gyúrta anyám a tésztát, felül meg a polcokon csuprok, köcsögök…

Akkor még szekrény se volt, az éppen nem használt ruhák a sarokban kifeszített kötélre kerültek… A másik sarokba került, fel a falra, karácsonykor a fenyőfagally…

Ha a bácsikám is itthon volt, mámi a ládán aludt, én meg persze a szüleim között.

Késő ősz volt, sáros, hideg idő, talán még az eső is esett, amikor kopogtattak a két ágy közötti nagyobbik ablakon.

– Ki lehet az ilyenkor? – kérdezte anyám a korán esteledő délutánban, és kiment.

– Táncolni kell menjünk, együttest csinálunk – jött be néhány perc múlva. Aztán apuval együtt szedelőzködni kezdtek, és az én sírásom ellenére felmentek a kultúrházba.

Az egész falu tudta persze, hogy anyámnál jobb énekes, dalos, táncos nincsen se közel, se távol. Pláne, ha Kígyó bátya is beszáll a tercelésbe. A korosztályos cigány fiatalok aztán együttessé kovácsolódtak, és versenyekre jártak. Így kezdődött a bedői cigány együttes. Legnagyobb sikerüket a debreceni Csokonai Színházban aratták, ahol elsők lettek, és világvevő rádiót nyert az együttes. De hol volt akkoriban villany a cigánytelepen! Még legalább egy évtizedig késlekedett a bevezetése! Így aztán a rádió a tanácsházára került, és lármafáról3 szólt. Az egész falunak!

Anyámat a prímás kérlelte: – Kislányom, gyere el velünk, bejárjuk a nagyvilágot, olyan pénzt keresel, amiről álmodni se mersz! Tudod te, hogy egy dalos pacsirta lakik a torkodban? – Anyám tudta. Meg azt is, hogy férje, gyereke van, akiket nem hagy el… De az ajtót, amit ez a prímás kinyitott – a többre vágyás, a hit, hogy képes, jobbat érdemel, hogy más is van a nagyvilágban az otthoni nyomor helyett –, azt örökre megjegyezte, és a maga kérlelhetetlen módján igyekezett elérni a családjának, vagy legalább a gyerekeinek megteremteni.

(Évtizedekkel később raktam össze a képet, hogy ez az alkalom nem lehetett más, csak a Magyarországi Cigányok Kulturális Szövetsége által meghirdetett verseny, valamikor 1958-59-ben talán… A László Mária vezette szervezet egyik aktív tagja, motorja Toki Horváth Gyula, a híres prímás volt, egyike a kezdeményezés első aláíróinak. Bizonyára ő volt a versenyeket kísérő zenekar vezetője is…)

✻

Még nem járok iskolába, késő tavasz van. Ahogyan Osztojkán Béla írta: „amikor már üres a kamra, és csak sokára lesz megint tele…”

A cigánysor melletti kisgyep legelő volt, meg a mi játszóterünk. Itt fogócskáztunk, játszottunk kenyerest, kergettük a cserebogarakat… akkor éppen senki nem volt kinn.

De én láttam! Láttam, hogy egy autó ment el a köves úton, és elütött egy libát, ami ott maradt. Nekem se kellett több. Akkor már hetek óta nem láttunk húst, de még zsíros kenyeret se, jó, ha pulicka4 jutott, meg amit mámi hozott a faluból a kora reggeltől késő délutánig tartó napszám után…

Futás… felemeltem a libát. Dehogy tudtam felemelni, nehéz volt az nekem, a négy-öt évesnek, de megfogtam a nyakát, és húztam, vonszoltam magammal. Csak a cigánysort a kisgyeptől elválasztó mély árok, az állított meg.

Torkom szakadtából kiabáltam: – Anyu, anyu!!!! – de nem hallotta. Csak Juliska, a harmadik szomszédból. – Várjál, segítek, áthozlak mindjárt! – Nem, nem adom oda a libát! – tiltakoztam –, az az enyém, én láttam meg, én hoztam el! – Hiába mondta, hogy neki nem kell. Végül anyám is előjött, csodálkozva csapta össze a két kezét: – Mit csináltál, honnan hoztad? Nem esett bajod?

Csak akkor enyhült meg, amikor részletesen elmeséltem, hogy már régen elhajtott az az autó, ami persze olyan ritkán járt arrafelé, hogy napokig nem láttunk hasonlót se…

✻

Mire iskolába mentem, végre lett saját házunk: szoba-konyhás, szalmatetős, de saját! Anyám úgy rakosgatta félre forintonként a rávalót, dugdosta egyik és másik anyóstól is, mert mindig akadt volna jobb helye. Igen, igen. Fiatalon kerültek össze apuval, semmijük nem volt a szerelmükön kívül. Egyik vátráról5 a másikra költöztek, egyik anyóstól a másikhoz mentek. Akármennyit dolgoztak, akármennyit kerestek, az özvegyen maradt anyósok osztották be az ő keresetüket is. S a történethez hozzátartozik, hogy mind a két helyen volt nem túl igyekvő fiú, aki a lányok után szeretett koslatni, de azt nagyon, a kereset után járni meg nem ért rá, vagy elitta…

Dehát a fiúkat más mércével mérték az anyák… már akit, persze, mert apám egész életében érezte, hogy nagyanyám lemondott róla…

✻

Apai nagyapámat három héttel az oroszok bejövetele előtt vitték el lapátos katonának, munkaszolgálatra, a falubeli román Bokics Imrével együtt. Négy apró gyereket hagyott otthon, a legnagyobb se volt még tizenhárom éves. Meg a terhes feleségét, Ilus mámit. Soha nem látta őket többé, nem ismerhette meg ötödik gyerekét, a kicsi Sándort, akit alig három hónaposan elvitt a nyomor és a nélkülözés.

De elveszítette az a kis közösség még másik három férfi tagját is. Depó, a legidősebb fiú katonaként harcolt Budapest ostrománál, fejlövést kapott. Felesége, Máli néni egyedül maradt három apró gyerekkel. Juli néni két gyerekkel maradt magára. Lulu néni fia, Gyuszi pedig leventeként veszett oda.

Dédnagyanyámnak, a világszép Terkának hét gyereke született, öt fiú és két lány. Két fia, veje és unokája lett a világégés áldozata. Ilyen keserű sorsa volt az én dédnagyanyámnak.

Az özvegyen maradt asszonyok pedig nem mentek férjhez soha többé. Egyedül nevelték fel a gyerekeiket. Úgyhogy én egy matriarchális közösségbe érkeztem első unokaként. Volt ugyan még három felnőtt férfi, öreg Mohácsi, a Lulu néni ura, aztán Sándor bácsi és Mozog bácsi, de mind maguknak valók. A saját családjuk, a sok gyerekük fenntartása lekötötte minden energiájukat. Hogyan is tudtak volna annyi asszonynak dirigálni! Az asszonyok maguk szabtak határt, ők döntötték el, mi helyes, mi nem, kihez ki való, hogy lesz jó. És persze nem ment perlekedés, civakodás, szájalás nélkül. De nem tartottak haragot. Rosszul is nézett volna ki, hiszen egy nagy család tagjai voltak mindannyian.

Laci bácsi, nagyapám bátyja még a háború előtt Pestre került, hadi gyárban dolgozott, azért nem vitték el katonának. De hiába volt jó keresete, Ila nem tudott neki gyereket szülni. Az özvegy Ilus máminak, nagyanyámnak Laci bácsi felajánlotta, magával viszi valamelyik fiút, majd ő felneveli. Miklós még kicsi volt, Pityu meg Jani már napszámba jártak, úgyhogy nagyanyám aput adta oda. Lemondott róla. Viszonzásképpen apu lett a legragaszkodóbb, legszófogadóbb, legjobban anyás fia.

✻

Anyám talán tizenhárom éves volt, de a tizennégyet még nem töltötte be, amikor Máli néni igazolványával jelentkezett a toborzónál munkára. Úgy került el Komlóra – jött a toborzó, összeszedte őket, és mentek. Paraszti munkát végeztek ott is az állami gazdaságban, a gyomot kellett kiszurkálják a búzából. Hol voltak akkor még traktorok, gépek? Kaszával arattak, kötelet kötöttek a búzából és keresztekbe rakták, hogy a gép kicsépelhesse… A gyereklánynak tartani kellett a sort a felnőttekkel, nem maradhatott le. Nemcsak szégyent nem akart vallani, de akkor rövid úton kiderült volna a csalás. Márpedig ő keresni akart…

Apu meg alig-felnőttként elkerült Tatabányára, persze ő is munkástoborzóval, mészkőbányába. Mint gyakorlat nélküli fiatal olyan erősen verte-vágta-aprította a kőtömböket, hogy munka után az izmai maguktól rángatóztak anélkül, hogy mozdította volna a kezét. Időbe telt, amíg mesterfogásokra tanították az öreg szakik. Az elején hagyták próbálkozni, mondván, majd nem jön már holnaptól, nem szokta a cigány… Amikor látták, milyen keményen küzd hetek óta, kéz alá vették: – Nem erőből, fiam, csak lendületből adjad neki! – Később a mészégető kemencéhez került, ahol olyan nagy volt a hőség, hogy a védőruhának használt pufajkát is vödör vízzel locsolták, nehogy lángot kapjon.

Aztán amikor sógorával együtt hozzájutottak a fizetésükhöz, körültekintően bevásároltak, és zsákban hozták az ennivalót hazáig. Tatabányától Bedőig…

Az ötvenes évek elején sokat éheztek a faluban. Az aszály tönkretette a határt, és persze a legszegényebbeknek sose volt tartalékuk. Akkor sem. Egyik napról a másikra éltek.

✻

Szüleim nagyon korán kerültek össze, 1954 januárjában, novemberben pedig megérkeztem én. Hol az egyik anyósnál, hol a másiknál laktak, laktunk. És persze hiába dolgoztak mint fiatal, életerős emberek, a keresetüket nem maguk osztották be, hanem a cigány hagyományok szerint az anyósok döntöttek a családi jövedelem elosztásáról. Természetesen nem lehet általánosítani és a teljes cigányságra vonatkoztatni ezt a dominánsan anyósközpontú rendszert. Ez egy nagyon sajátos, csonkán maradt közösség volt. Azt lehet mondani, hogy a második világháború miatt a férfiak tragikus elveszítése felerősítette a nők, különösen az anyósok szerepét a közösségben. Míg a háború előtt a nagyapák nemzedékében ott voltak a férfiak, és más volt a család státusza, helyzete és gazdasági ereje, a háború sújtotta, apák nélkül maradt családoknál minden felborult. Ebből nemcsak a csonkaság és a nők felértékelődött szerepe következett, hanem egy sokkal erősebb, talán a szokványosnál is sokkal erősebb egymásrautaltság és egymás segítése. A falubeliekkel is, akikkel békességben éltek. A háború összesodorta a falu népességét, és az sem véletlen, hogy a cigányok éppen itt telepedtek le. Bedő mindössze három kilométernyire van a román határtól, s mivel a lakosság jelentős része román, ezért ez egy román nemzetiségi falu. Az én nagyapáim szülei maguk választották Bedőt falujuknak, mert a román többségű lakókkal könnyen szót tudtak érteni. Kisebbségként jöttek, s a kisebbséghez csatlakoztak. Otthon a világ legtermészetesebb dolga volt, hogy magyarul, románész (cigányul) is, meg románul is beszéltünk. Az iskolában én öt évig románul is tanultam. A nyelv struktúrája még a fejemben van. Az otthonlét élményéhez nekünk hozzátartozik a román nyelv, és az a jó erdelyes6 zene.

Nagyapáim szülei voltak az első cigányok, akik az 1800-as évek közepe, vége felé telepedtek le Bedőben. Nagyon korán megindult a romák parasztosodása. A paraszti életmódra való áttérés lett a megélhetés általános formája. Ugyanakkor használták a saját cigány közösségeikre jellemző szaktudásokat is: a férfiak értettek a lovakhoz, a nők tippanmeszelőt7 készítettek, napszámba jártak a faluban, kasornyát8 fontak. A csomózással készült edénytartókban könnyű volt a meleg ebédet kivinni a cséplőgéphez vagy a kapálásba. Az edényeket nemcsak körbefonni tudták, hanem akár meg is javították. Emlékszem, nagyanyám tudott edényt foltozni, nagy tálat, fazekat javítani. Mai napig látom magam előtt, talán még én is meg tudnám csinálni. A békés együttéléshez az is hozzátartozott, hogy minden falubeli jómódú családnak volt egy cigány együttműködő családja, amelyik segített és bedolgozott nekik. Például ha nagymosás volt, akkor Dulóné a nagyanyámnak üzent, hogy menjen fel hozzájuk. Vagy Bangó Sanyiék Juli nénit hívták dolgozni.

Az együttműködés nemcsak az asszonyokra és felnőtt férfiakra vonatkozott, hanem az egész családra. Ha olyan munka volt a ház körül, akkor szóltak, hogy küldd már el a nagyobbik gyereket, hogy segítsen. És a nagyobb gyerekek ebbe az egymásra építő munkamegosztásba nőttek bele.

Nagyanyám a hatvanas évek elején libapásztor lett. Ez persze az egész családnak feladatot jelentett. Kihajtani a falu összes libáját nagyanyám egyedül nem is tudta volna, ment vele anyu is, hajnalok hajnalán. Aztán nyáron anyu az egyik utcán, mi nagyanyámmal a másik utcán hajtottuk ki a libákat.

✻

A romák szegénysége jóval mélyebb és intenzívebb volt, mint a falubeli többi lakosoké, hiszen több gyerek volt, és nem volt sem tartalékuk, se vagyonuk. De még ebben a nagy szegénységben és kiszolgáltatottságban is valahogy büszkébbek voltak, nagyobb tartással rendelkeztek a bedői cigányok – jó, nem mindenki, de azért sokan…

És ez talán nem is csak rajtuk múlott. Mert a bedői románok is megtapasztalták a magyarok előítéletességét. Ha csak a szomszéd faluba mentek is, az első vitában megkapták, „na, a szőrös talpú vadoláhok”!

Később, sokkal később, amikor már elkezdték érzékelni a romák, ha munkához jutnak és takarékoskodnak, élére rakják a fillért, akkor nekik is lehet tehenük, lehet disznójuk, lehet parasztudvaruk, öntudatosabbak lettek a romák is. A lemaradóknak, a saját gazdaságot nem építőknek oda-odamondogattak: „Jól kibasztál a gádzsókkal,9 dolgoztál nekik egész nap egy döglött tyúkért.”

De talán a bedői romák öntudatosodása sokkal korábban kezdődött.

A második világháborúban elvesztett családtagokkal.

A gyerekként munkába álló nagyobbacska fiúkkal.

Az első termelőszövetkezet létrehozásában játszott fontos szerepükkel.

A mezőgazdaságból iparba szorult és vendégmunkásként keményen dolgozó apák nemzedékével. És persze a férfiak nélkül is helytálló, gyerekeiket becsületben felnevelő anyák nemzedékével.

Annak ellenére is, hogy a földosztásból kifelejtették a napszámos munkából élő és parasztizáló bedői romákat is…

Az én apai nagyanyámnak például járt volna az odamaradt ura után meg az apa nélkül nevelt négy gyereke után vagy öt hold föld. De nem kapta meg. Lebeszélték róla a földosztók. „Ugyan már, Ilus, mit fog kezdeni azzal a sok földdel? Mivel fogja felszántani, megmunkálni?” Így aztán nem volt mit a téeszbe vigyen, egy árva holdon kívül… Se neki, se a többieknek. És nem is lettek tagok a romák, csak alkalmazottak… hogy aztán rövid úton kiszoruljanak onnan is, és paraszt proletárokká legyenek…

✻

Az első bedői cigánytelep a nagygödör helyén volt. A nagygödör maga is úgy keletkezett, hogy a romák keze nyomán vályog készült az agyagos földből. Abból épültek a falu házai.

Aztán minél több vályogot vetettek a romák, és minél több házat építettek meg a faluban, annál nagyobb lett a lyuk, tele vízzel… A végén már csak egy sziget maradt a kunyhókkal… Úgyhogy szabtak a falu másik részén új cigánytelepet. De az a terület is belvizes volt.

Ez a szűkkeblűség, ez a perifériára szorítás, „a cigányoknak jó lesz az is” gondolkodás jellemző a magyar közigazgatásra máig. Jellemző volt régen, és sajnos jellemző manapság is. Nincs benne változás. Hiába volt felszabadulás, megszabadulás a koncentrációs táborba hurcolás rémétől, ez a gondolkodásmód változatlan maradt! Tulajdonképpen ez teszi élhetetlenné a vidéki cigányság túlnyomó többségének mindennapjait… Kevés, nagyon kevés, pláne arányaiban kevés a demokráciában, az egyenlő emberi jogokban elkötelezetten hívő és tenni is hajlandó vezető…

Ez lett aztán az a cigánytelep, amelyen már én is nevelkedtem. Akkoriban az egyetlen nagy család már vagy tucatnyi házban lakott, külön-külön portája volt mindenkinek, és kertje hozzá.

Nagyapámék a kertek végébe gyümölcsfákat telepítettek. Volt ott szilva, meggy bőven, és persze ott volt az epreskert is.

Az első házban lakott Pucsa10 mámi, a szoba-konyhás, szalmatetős pici házat Zsintaiék hasonló háza követte, aztán Postásék, s azután Pityu bácsi háza következett. Később ezt vettük meg tőle, ez lett kis családunk első otthona. Süket Péterék portája után Ilus mámi háza állt, ahova a legkisebb fiú asszonyt hozott. Milka és Sankó portája után Máli néni háza állt. Aztán következett a nagy ház, amit a Pestre költöző Mozog családtól Sete Jóskáék vettek meg. A nagy ház mögött pici kunyhóban az olvasni szerető Juli néni még a magas kort megért anyját és anyósát is ellátta. A sor utolsó házában pedig a lovas szekérrel is rendelkező Tuja lakott.

Egytucatnyi szalmatetős, középen konyhával rendelkező, kettéosztott, balra nagyobb, jobbra valamivel talán kisebb szoba. A falusi parasztházak mintájára épült lakások voltak ezek, azzal az óriási különbséggel, hogy belakták mindkét oldalt, és hiányoztak a gazdasági épületek, az állatok és szerszámok, a termény tárolására való épületek…Télen pedig a család egyetlen szobában is elfért, mert örültek, ha azt az egy helyiséget ki tudták fűteni…

Minden családnak volt háza. De nem voltak kerítések és sövények sem. Ez persze egyre zavaróbb volt, mert a kerteket nem lehetett megművelni anélkül, hogy a disznók le ne legeljék.

Mondhatom úgy is, a magántulajdon fogalma abban az időben a mi közösségünkben egyáltalán nem nyert szerepet. Közösségi és személyi tulajdont ismertek. Személyi tulajdonnak számított, amit éppen hordott az illető, ruha, ékszer, vagy amire az ő megélhetéséhez, jóllakásához, alapszükségletei kielégítéséhez feltétlenül szüksége volt. De a szokásaink, az íratlan szabályok azt tanítják nekünk, hogy ne ragaszkodjunk tárgyakhoz. Ha a testvérednek, barátodnak megtetszik a holmi, amit viselsz: ajándékozd neki! Elvégre mi csináljuk a pénzt, nem a pénz minket! Viszonzásul te is számíthatsz ilyen tervezés és alkalom nélkül kapott ajándékra, mint ahogy, ha szükséget szenvedsz valamiben, kérhetsz és kaphatsz segítséget, hiszen mi egy közösség vagyunk, mint egy nagy család…

Hozzá kell tennem, azok az eszközök, felszerelések nem voltak mások kizsákmányolására és irányítására használhatók, mint a magántulajdon.

Érdekes, hogy Sándor bácsi, akinek volt lova, szekere, és ezzel tehetősnek tűnt a többiek szemében, kívülállónak számított. A lovat a többiek abszolút magántulajdonnak ismerték el. Tudták, hogy amit megkeres vele az öreg, azt csak magukra költi, és csak végső esetben kértek tőle segítséget beteg szállításához vagy termény behozatalához.

A kívülállás, széthúzás érdekes esetének számított Lulu néni családja, ahol a nagyobb gyerekek már elkezdtek jól keresni, és ezzel az ő gyarapodásuk is egyre láthatóbb lett a közösségen belül, ami egyre erősítette az ő elidegenedettségüket. Ők lettek az elsők – a hatvanas évek elején –, akik beköltöztek a faluba.

Lulu néni családja lassan ráébredt, hogy a gyarapodás, a boldogulás útja a magántulajdonon, a bekerített portán és az állattartáson át vezet. Ne feledjük, lassan belendült a háztáji gazdálkodás, megérte a tejet a csarnokba vinni, bikákat tartani leadásra.

✻

Anyám családja idegennek számított a cigánytelepen, ők voltak az utolsó jövevények. Addigra a többiek már évtizedek óta ott laktak, ott születtek, és elparasztosodtak. De az én Pucsa nagyanyám sokféle tudást, ismeretet, jártasságot összeszedett. Vándorlónak nézték őket, jöttmentnek. De anyám hatévesen még olyan téglaházban lakott, ahol villany is volt, rádiót hallgatott a nagyapja. Apja pedig olyan híres lókupec volt, hogy elment üres zsebbel, ostorral a vásárba, de hazafelé két lovat hajtott. Messziről felismerte a kehes lovat, nem engedte, hogy rúgóst vegyen utolsó pénzéből az özvegy, és urak kérték a tanácsát, ha gyanították, hogy festett a ló… Piszli családja híres volt, nem csak a romák között. De hogy más asszonyra fájdult a foga Jokának, mámim odahagyta a jólétet az após családjánál, és a testvéreihez húzódott.

Laktak egy darabig Újfaluban, aztán Nagyrábén, Nagykállóban is. A kállói cigánydombot nekem is megmutatta anyu évtizedekkel később. Az ő gyerekkorában ott erős közösség volt, nagy ünnepségekkel, sok énekkel és tánccal. Náluk jelentőséggel bírt a nyelv.

Bedőben ez a hagyomány is elkopott. Miközben a nagyszülők nemzedékének még ez volt az elsődleges nyelve, és a mi apáink, anyáink is kitűnően beszéltek mind, nekünk, a gyerekeknek már nem mindannyiunknak tanították meg a románit. Táncolni, dalolni pedig a szüleink tudtak utolsó nemzedékként.

Generációm tagjain pontosan mérhető a nyelvvesztés folyamata. Miközben ez a kicsiny bedői közösség adta a magyarországi cigány anyanyelvű irodalom legnagyobb alakját, a költő, műfordító, tanító Choli Daróczi Józsefet, aki az én generációm szülői nemzedékének tagja volt, nekünk, gyerekeiknek már egyre csökkenő mértékben tanították meg a nyelvet. A négy évvel nálam idősebbek még évtizedek kihagyása után is tudnak románész, a nálam négy évvel fiatalabbak már alig értenek, és csak végszükség esetén beszélnek. Sok hibával. Gondolhatnánk ezt természetes folyamatnak is, ha demokráciában éltünk volna, ahol a polgárság a maga jövedelméből finanszírozni tudja a kisebbségi kultúra intézményeit. De soha nem voltunk se demokrácia, se a polgári jólét és biztonság nem köszöntött még ránk eleddig. Így aztán a nemzetiségi elnyomás évtizedeiről és a rendszerváltás utáni állami finanszírozás elmaradásáról kell beszéljünk…

✻

Amikor a kollektivizálás beindult, megalakultak a termelőszövetkezetek, a téeszek, a cigányok – minthogy kihagyták őket a földosztásból – nem nagyon tudtak földet bevinni a téeszbe. De a saját munkaerejüket igen. Azt nem sajnálták. Egy nap egy munkaegységet ért, fizetés viszont csak a termény betakarításakor volt. Vagyis ősszel. Az elején az is terményben. A terméstől függően kaptak, ha jól termett a cukorrépa, akkor vagy két zsák cukrot, a kukorica is hozott jó néhány zsák csöves kukoricát. A búza is adott zsákszámra kenyérnek valót.

Igen ám, de nem volt hova tenni! Egyedül az apró házak padlása kínálkozott. Ha el nem ázott, még mindig ott voltak az egerek, akik megdézsmálták. Arról nem is beszélve, hogy jött a tél. Ha meleg kabátra nem is futotta, de egy-egy gumicsizmát csak kellett venni, különben a házból se tudnak kijönni. Arról nem is beszélve, hogy a gyerekek is csak megnőttek, ha az ócskapiacról is, de nagyobb ruha kellett rájuk…

Így aztán az őszi termés rövidesen pénzre cserélődött. Kevésre, mert túlkínálat volt, és mire azt mondták, november, december, ott állt a család a majdnem semmivel. Jó, ha kenyérdagasztáshoz való még maradt… ki tudja, meddig tart ki az is? Úgyhogy a fiatalabbja nekivágott az ismeretlen nagyvárosnak, örömmel mentek a toborzóval… Hosszú évekig, évtizedekig így ment ez: a tavaszi munkák, a föld szaga hazacsalogatta a férfiakat, az iparvárosok segédmunkásai a családjuk mellett lehettek késő őszig. Mire a betakarítás befejeződött, menni kellett megint… Még jó, hogyha a téesz, mint a bedői is, munkakönyvvel vette fel a proletár parasztokat. Apám munkakönyvében egyetlen nap kiesés sincs…

✻

Amikor ’56-ban kitört a forradalom, azt vették észre, hogy széthordják a téeszt. Vitték a lovakat, vitték a teheneket, az ekéket, boronákat, vittek mindent, ami mozdítható volt.

– De ha szétszedik a téeszt, ahol mi is dolgoztunk, mi lesz velünk a télen? Ezért dolgoztunk? Vagy nekünk nem jár semmi? Mi csak nézzük, hogy a régi gazdagok megint zsírosan esznek, nekünk meg felkopik az állunk?

Megpróbálták a maguk részét elhozni. A disznókat, amikre ők viseltek gondot. A többi jószágot már úgyis elhajtották.

És akkor falubeliek kíséretében megjelentek a pufajkások. Kötésig ért a kanálisban a hideg víz, amibe belehajtották őket. Drégust meg Kígyót pedig napokig vallatták holmi pisztoly miatt. Kígyó váltig állította, hogy a nagykútba dobta, ki is merték a csordaitatót fenékig. De a pisztolynak nyoma sem volt, viszont a kút vize megfrissült, megszabadult a fenekén felhalmozódott iszaptól, hűs, friss vizét szívesen itták a falubeliek is.

Akkor, ott eltört valami ’56-ban. A falu életében beállt törés arra figyelmeztetett, hogy ez a hely a romák számára soha nem fog olyan perspektívát nyújtani, mint a románoknak és a magyaroknak. Az addigi bizalom helyébe gyanakvás került. Ha képesek voltak fegyvert fogni rájuk… megtagadni tőlük a jogos járandóságot, miközben már mindent széjjelhordtak a falubeliek, csak nekik nem juthatott semmi… A felszabadulás-megszabadulás pezsdítő érzése, ami kemény munkára késztette őket, amit vállvetve végeztek a falubeliekkel, gyakran versengve mutatva meg, hogy a cigányok semmiben sem maradnak el, ha munkáról van szó… annak a jó érzésnek a helyébe visszaólálkodott és hosszan ott maradt a keserűség: ezeknek mi csak cigányok maradtunk, akik örüljenek, ha dolgozhatnak, ne akarjanak gyarapodni is…

A falu társadalmi viszonyai aztán az országéhoz hasonlatosan alakultak, visszavitették az elhajtott jószágokat, a téeszesítés ott is „erős rábeszéléssel” történt. Egy-két magángazda maradt csak. Érdekes módon ők sem elsősorban földdel, hanem birkák tartásával maradtak magánzók, de a fiatalabb családtagok sorra téesztagok lettek, legfeljebb munka után vagy amellett birkáztak is.

De a romák sosem gazdálkodtak saját földön, mert nem kaptak. Bár legnagyobb vágyuk volt, hogy legyen tehenük, évtizedekbe telt, és a hatvanas évek végére, a hetvenes évekre lett csupán néhány család, amelyik igazi parasztként háztájit művelt és jószágot tartott. Bármennyire is azt mondták, hogy a romák parasztosodnak, azért a mezőgazdasági tevékenység mindig csak kisegítő munka volt. Kapás, kaszás segéderők voltak, akik gyűjteni, kapálni és csépelni jártak, mint a napszámosok, de nekik sohasem voltak földjeik és termelőeszközeik.

A forradalom első mozdulatára széthordták a téeszt, amit bizony a mi szegény, munka nélkül maradt, de többre vágyó apáink, nagyapáink is két kezükkel raktak össze, a nagyon kemény mindennapi munkájukkal. Apu lovász volt a téeszben az első időben, sokként érte, hogy a lovakat elhajtották, és hogy nem volt tovább mivel dolgozni. És aztán az is milyen furcsa viszonyokat teremtett, hogy ezeket a lovakat éppen az hajtotta el, aki azért nagy tekintélyű közembernek számított a faluban.

De milyen felfordult világ volt az az ’56-os időszak! A cigány Karcsit meg akarták választani polgármesternek. Karcsi úgy került akkor haza Pestről, hogy tudta, mi történik, hogy valamiképpen részese volt az ottani történéseknek, hogy egy kicsit ennek a lázadásnak, forradalomnak ő hírnöke és elöljárója volt a faluban. Miközben ő rendszerváltó forradalmárként ment haza, azonközben kialakult egy cigányellenes hangulat a faluban. Ez bonyolult dolog, amit nem is tudtam igazából soha földolgozni a maga ellentmondásosságával együtt. Mert a roma közösség egyszerre volt nagyon fontos és szerves része a falunak, és ugyanakkor volt egy sajátos kirekesztettség, ami a falu nyílt és rejtett hierarchiájában nyilvánult meg.

Ilyen bonyolult volt ez a bedői együttélés.

Rokonságomból Bedőről 1957-ben költözött fel Budapestre egy tragikusan fiatalon elhunyt anya nélkül maradt, nyolcgyerekes roma család. És körülbelül ugyanebben az évben a fiatal férfiak elkezdtek Pesten és Tatabányán bányákban, ipari gyárakban munkát vállalni. A hatvanas évekre országosan is tovább erősödött a munkaerő-toborzás a vidéki romák között, s kialakult a „fekete vonatos”, ingázó életforma. A roma férfiak többsége a nagyvárosok építkezésein, bányákban, kohászatban, a fiatal roma nők egy része szövőgyárakban, építkezéseken, állami szövetkezetekben dolgozott. Általában nehéz fizikai segédmunkát végeztek, munkásszállásokon laktak, hetente vagy kéthetente hétvégén láthatták csak a családjukat.

Ettől kezdve azt lehet mondani, hogy a roma férfiak többsége a kilencvenes évekig ingázó segédmunkásként élt. A közösségek ismét férfiak nélkül maradtak, ahol a hétköznapokban a nők tartották a frontot. Ők voltak a felelősek a gyerekek neveléséért, a mindennapi élelemért vagy éppenséggel a családi jövedelem beosztásáért. Tisztaságról, rendről, öregekről, gyereknevelésről és a jövőről is a nők gondoskodtak. Előre kellett gondolkozni, és megtervezni, hogy most éppen mire van a legnagyobb szükség.

A budapesti ingázás ellenére a romák mindig ott voltak a falu életében, mert tudtak muzsikálni, és volt helyi banda. S aztán mikor együttest csináltak, akkor megnőtt a becsületük a falu fiatalsága szemében. Az együttes volt a falu kovásza. Mulatni, jó hangulatot csinálni, táncolni nemzetiségtől függetlenül fontos az embereknek. S aki ebben a jó hangulat csinálásban közreműködik, annak rangja és becsülete van.

Daróczi Ágnes válogatott írásai, beszédei és interjúi

1. Írások
(cikkek, tanulmányok, kötetek és fordítások)

Daróczi Ágnes (szerk.): Szöveggyűjtemény cigány anyanyelvű tanulók előkészítő tanfolyama számára: Segédanyag továbbképző tanfolyamhoz, Budapest, Fővárosi Pedagógiai Intézet, 1975.

⸻ (szerk.): Tájékoztató cigány klubok számára, Budapest, Népművelési Intézet Felnőttnevelési Osztály, 1978.

⸻ (szerk.): Fővárosi cigány dolgozók az építőiparban, Budapest, Népművelési Intézet, 1981.

⸻ „Itt vagyunk hát… segédmunkás dinasztiát csiszolni magunkból”, Ifjúsági Szemle, 1983/3, 64–70; újraközölve: Új Ifjúsági Szemle, 2006/1, 73–77.

⸻ : Vállalhatóvá tenni a cigányságot, Jel-Kép, 1984/1, 75–77; újraközölve (magyarul és angolul) in Vajda Imre (szerk.): Periférián: Kérdések és válaszok, Budapest, Ariadne Kulturális Alapítvány, 1997, 38–43.

⸻ : A népművészet ifjú mesterei a Káli Jag együttesben, Táncművészet, 1985/4, 16.

⸻ : Díjazott cigány közösségek, Népművelés, 1986/3, 27.

⸻ : Művelődő cigány közösségekről, Népművelés, 1988/2, 32–35.

⸻ levele az Úton szerkesztőségének, Úton, 1989/23, 11.

⸻ : Vallomások: Daróczi Ágnes népművelő, Budapest, in Gyergyói Sándor: Kirekesztéstől a beilleszkedésig, II. kötet, Debrecen, Mozaik, 1990, 509–511.

⸻ : Néhány megkésett gondolat a Romani Union lengyelországi kongresszusáról, Phralipe, 1990/8–9, 55.

⸻ : Félúton, vagy két kultúra között?, Élet és Irodalom, 1991. március 15., 10.

⸻ : Békét vásárolnak, Köztársaság, 1992. július 10., 72–73.

⸻ : A cigány közösségek értékrendje, in Barna Gábor–Bódi Zsuzsanna (szerk.): Cigány népi kultúra a Kárpát-medencében a 18–19. században, Salgótarján, Mikszáth, 1993, 13–17; újraközölve: Barátság, 1994/6, 354–355.

⸻ : Ajánlások a cigányságnak, Népszabadság, 1993. május 7., 16.

⸻ : A magyarországi cigányok szokásvilága, hagyományai, in Demeter Zayzon Mária (szerk.): Másság–azonosság: Kisebbségismereti előadások Kőbányán, Budapest, Budapest Kőbányai Önkormányzat Emberjogi, Kisebbségi Bizottsága, 1994, 73–81.

⸻ : Válaszféle Szécsi Magdának, Népszava, 1996. február 5., 11.

⸻ : Temetetlen holtak: Lajoskomárom 1966, Phralipe, 1996/10, 2–10.

⸻ : Bevezető, in Bari Károly (szerk.): Tanulmányok a cigányságról és hagyományos kultúrájáról, Gödöllő, Petőfi Sándor Művelődési Központ, 1998, 3–4.

⸻ : A demokráciabeli „szabad lényegtelenség” (Elhangzott a CTMT VII. Nemzetközi Tudományos Konferenciáján), Kethano Drom – Közös Út, 1999/4, 14–16.

⸻ : A rom azt jelenti: ember…, Rominfo, 1999/7–8, 9.

⸻ : Segélykiáltás, Népszabadság, 1999. november 29., 16.

⸻ : Az identitásvállalás útjai, in Böszörményi Jenő–Józsa Márta (szerk): A romakérdés és az integráció csapdájában: A romák integrációs lehetőségei Magyarországon, Budapest, Európai Összehasonlító Kissebbségkutatások Programiroda, 2000, 64–68.

⸻ : Jótékonyság, Népszabadság, 2000. január 28., 10.

⸻ : Misére várva, Népszabadság, 2000. december 15., Budapest (melléklet), 31.

⸻ : A magyarországi cigány folklórmozgalom / The Gypsy folklore movement in Hungary, in Bódi Zsuzsanna–Barna Gábor (szerk.): Cigány néprajzi kutatások Közép- és Kelet-Európában, Budapest, Magyar Néprajzi Társaság, 2001, 122–129.

⸻ : Patrin, Élet és Irodalom, 2001. február 2., 6.

⸻ : A roma kulturális hagyományokról, in Mayer József (szerk.): Két konferencia egy kötetben, Budapest, Országos Közoktatási Intézet Felsőoktatási és Kisebbségi Központ, 2001, 23–31.

⸻ : Hol vagytok?, Népszabadság, 2002. június 20., 10.

⸻ : Találka, Népszabadság, 2002. augusztus 14., 10.

⸻ : Hasonlítani – különbözni, Népszabadság, 2002. szeptember 17., 10.

⸻ : Van megoldás, Népszabadság, 2002. október 2., 10.

⸻ : A kivakarózott koszos malac esete, Népszabadság, 2002. október 25., 12.

⸻ : Bari Károly haragja, Élet és Irodalom, 2003. február 14., 16.

⸻ : Az én haragom, Élet és Irodalom, 2003. április 18., 2.

⸻ : Esélyegyenlőség, Magyar Hírlap, 2003. június 14., 26–27.

⸻ : Törpék birodalma, Magyar Hírlap, 2003. június 26., 15.

⸻ : Szlovákia éhező romái, Magyar Hírlap, 2004. március 4., 19.

⸻ : Kétszer ad, ki gyorsan ad… Élelemosztás a szlovákiai Tőketerebesen, Magyar Hírlap, 2004. március 20., 21, 24–25.

⸻ : Jöjjön el a mi időnk! Fohász a roma múzeumért, Népszabadság, 2004. november 10., 14; újraközölve in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 100–102.

⸻ : Pharrajimos: Sárközi Jenőné monológja, Élet és Irodalom, 2005. március 25., 7.

⸻ : Mégis, kinek a halottai? Népszabadság, 2005. augusztus 1., 4.

⸻ : A gyáva szerető, Népszabadság, 2005. december 5., 17.

⸻ : Mivé lettünk? Roma kulturális mozgalom az emancipációért, Új Ifjúsági Szemle, 2006/2, 51–57.

⸻ : Paradigmaváltás, Amaro Drom, 2006/11, 18–20.

⸻ : Lakatos Menyhértre emlékezve, Amaro Drom, 2007/10, 30–31.

⸻ : A hiány!, Népszabadság, 2007. szeptember 6., 12.

⸻ : Roma képzőművészek Európában, in Földiák András–Tóth Zsóka (szerk.): A Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus Évkönyve, 2007, 126–139; újraközölve in Daróczi Ágnes (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 114–122.

⸻ : Közös ügyekben közös fellépést, Amaro Drom, 2008/1, 21–22.

⸻ : Tarka mozaik, Népszava, 2008. október 22., 7.

⸻ : Embervadászat Nagycsécsen, Népszabadság, 2008. november 22., 12.

⸻ : A jogállamiság dicsérete, Népszabadság, 2008. december 10., 12.

⸻ : A mostohagyerek felnőtt…, Népszabadság, 2009. május 25., 12; újraközölve in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 111–113.

⸻ : Hamis realizmus, Népszabadság, 2009. június 19., 11.

⸻ : Magyarúton, 168 Óra, 2009. július 9., 28–29.

⸻ : Elhallgatott cigányholokauszt, Népszava, 2009. augusztus 1., 3.

⸻ (gyűjtés, fordítás): Hogyan lett az ember? (Eredetmonda), Ezredvég, 2009/10, 75–76; újraközölve in Uő: Valaha madarak voltunk: Cigány-magyar és magyar-cigány nyelvű mondókák, versek, dalok kicsiknek, Budapest, Noran Libro, 2022, 48.

⸻ : Tiszta beszéd, Amaro Drom, 2009/10–11, 18–19.

⸻ : Bolondnak a fapénz, Népszava, 2009. november 19., 7.

⸻ : Se kölest, se zabot…, Népszabadság, 2009. november 26., 11.

⸻ : Hol van itt a baloldal?, Népszava, 2009. december 24., Szép Szó (melléklet), 11.

⸻ : Védünk és sarcolunk, Népszabadság, 2010. március 4., 15.

⸻ : Tatárszentgyörgy – másképp, Népszabadság, 2010. június 9., 15.

⸻ : Életveszélyben, Népszabadság, 2010. november 15., 14.

⸻ (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011.

⸻ : Önmagával kötve, mint a kéve, in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 103.

⸻ : Terror után, HVG, 2011. július 23., 88–89.

⸻ : A Phralipe az áldozatokért, Népszava, 2011. október 8., Szép Szó (melléklet), 1–2.

⸻ : Egy csapatot alkotni, Népszabadság, 2011. december 10., 12.

⸻ : Nem romaközpontú a romastratégia, Népszava, 2012. április 6., 12.

⸻ : Phárrájimosz – a holokauszt roma áldozatainak emléknapja, Népszabadság, 2012. augusztus 2., 12.

⸻ : Élet a gyilkosságok után, hvg.hu, 2012. szeptember 23., hvg.hu/

⸻ : Köszönet a házépítőnek, Népszabadság, 2012. szeptember 24., 12.

⸻ : Romboló, Élet és Irodalom, 2012. szeptember 28., 12.

⸻ : Nagyapám emlékezete: A roma holokauszt emléknapján, Népszabadság, 2013. augusztus 2., 12.

⸻ : Cigányúton: A miskolci megoldásról másképpen, hvg.hu, 2014. augusztus 25., hvg.hu/

⸻ : Roma holokauszt – Pharrajimos, Deliberationes, 2015/2, 68–71.

⸻ : Nem ellenségek, szövetségesek vagyunk, Kethano Drom – Közös Út, 2016/2, 50–52.

⸻ : Roma képzőművészek Magyarországon: Részlet egy hosszabb tanulmányból, Új Művészet, 2017/7, 8–11.

⸻ : Egy amnéziás nép küzdelme az emlékeiért, hvg.hu, 2017. augusztus 2., hvg.hu/

⸻ : Shouldn’t we have a History? in Anna-Mária Bíró (ed.): Populism, Memory and Minority Rights: Central and Eastern European Issues in Global Perspective, Leiden and Boston, Brill, 2018, 20–35.

⸻ : Choli, hvg.hu, 2018. május 13., hvg.hu/

⸻ : Valaha madarak voltunk: Cigány-magyar és magyar-cigány nyelvű mondókák, versek, dalok kicsiknek, Budapest, Noran Libro, 2022.

⸻ –Karsai Zsigmond (szerk.): Autodidakta Cigány Képzőművészek Országos Kiállítása, Pataky Művelődési Központ, Budapest, 1979. június, Budapest, Népművelési Intézet, 1979. (Katalógus.)

⸻ –Tóth János: Vitaanyag a cigány életmód és közművelődés összefüggéseiről, a cigány klubokról, Budapest, Népművelési Intézet, 1980.

⸻ –Kerékgyártó István (szerk.): Autodidakta Cigány Képzőművészek II. Országos Kiállítása, Néprajzi Múzeum, Budapest, 1989. június 7.–szeptember 30., Budapest, Országos Közművelődési Központ, 1989. (Katalógus.)

⸻ –Osztojkán Béla–Zsigó Jenő–Hága Antónia–Horváth Aladár: Felhívás valamennyi magyarországi cigány szervezethez a Magyarországi Cigányok Nemzetiségi és Önkormányzati Tanácsa megalakítására, Budapest, 1990. június 13.; újraközlések: Dokumentumok a Phralipe irattárából, Phralipe, 1993/12, 20–21; Osztojkán Béla: Verőviszonyok: Roma politikatörténet, avagy: folytassa, PHRALIPE!, Phralipe, 1995/7–9, 24–111 (itt: 54–55).

⸻ –Ambrus Péter–Németh Zsolt–Rónaszéki Gábor: A kalocsai cigányokkal szembeni atrocitásokat kivizsgáló tényfeltáró bizottság jelentése, Kurír, 1990. október 12., 3.

⸻ –Osztojkán Béla (ford.): Jarko Jovanovic: Opre Roma / Cigány Himnusz, Amaro Drom, 1991/7, 22; újraközlések: Világunk, 1999/8, 19; Bódi Zsuzsa (szerk.): Soha többé… Visszaemlékezések a holokausztra, Budapest, Magyar Néprajzi Társaság, 2000, 103; Barátság, 2006/5, 5123.

„Ne használhassanak fel bennünket egymás ellen”. Daróczi Ágnes interjúja Tőkés Lászlóval, Népszabadság, 1994. február 5., 1, 7.

„Kaptam a romáktól emberi gazdagságot…”. Daróczi Ágnes interjúja Csalog Zsolttal, Beszélő, 1997/10, 36–46.

Bársony János–Daróczi Ágnes: Roma holocaust – tények és tagadások. Népszabadság, 1998. szeptember 14., 12; újraközölve in Uők (szerk.): Pharrajimos: Romák sorsa a nácizmus idején, Budapest, L’Harmattan, 2004, 187–192.

⸻ –Bársony János: Romaügy: jogállam vagy diktatúra?, Népszabadság, 1999. október 11., 10.

⸻ –Kalla Éva–Kerékgyártó István (szerk.): Roma Képzőművészek III. Országos Kiállítása, Pataky Művelődési Központ, Budapest, 2000. július 7.–augusztus 7., Budapest, Magyar Művelődési Intézet, 2000. (Katalógus.)

⸻ –Bársony János: A roma identitás tervezése, Élet és Irodalom, 2001. január 12., 9.

⸻ –Bársony János: „Res Judicata”, avagy „ítélt dolog”, Népszabadság, 2003. január 20., 12; újraközölve in Sándor Péter–Vass László–Sándor Ágnes–Tolnai Ágnes (szerk.): Magyarország politikai évkönyve 2003-ról, Budapest, Demokrácia Kutatások Magyar Központja Közhasznú Alapítvány, 2004, CD-melléklet.

⸻ –Bársony János (szerk.): Pharrajimos: Romák sorsa a nácizmus idején, Budapest, L’Harmattan, 2004.

⸻ –Bársony János (szerk.): Pharrajimos: Képek, dokumentumok, Budapest, L’Harmattan, 2004.

⸻ –Bársony János: Vrana Mámi mesél: Roma népismeret az általános iskolák 1–4. osztálya számára, Budapest, SuliNova, 2005.

⸻ –Bársony, János (eds.): Pharrajimos: The Fate of the Roma During the Holocaust, transl. Gábor Komáromy, New York, International Debate Education Association, 2007.

⸻ –Bársony János: Paradigmaváltás avagy egy kezdeményezés, Szín, 2007/1, 35–39.

⸻ –Bársony János: Paradigmaváltás, Élet és Irodalom, 2007. március 30., 8–9.

⸻ –Bársony János: Az intézmények hiányáról, in Daróczi Ágnes (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 73–95.

⸻ –Csorba László–Fejős Zoltán–Junghaus Tímea: Szükséges-e ma Magyarországon roma múzeumot létrehozni, és ha igen, minek a bemutatása legyen a feladata?, Múzeumcafé, 2011/24, 26–31.

⸻ –Bársony, János (prir.): Pharrajimos: sudbina Roma u doba Holokausta, Zagreb, ArTresor, 2013.

⸻ –Bársony János: A komáromi Csillagerőd a cigányok szemével, in Számadó Emese (szerk.): „Ezt a hazát tehát elvesztettem”: A holokauszt komáromi eseményei, Komárom, Komáromi Klapka György Múzeum, 2014, 111–118.

⸻ –Bársony János: Kali Trash, Pharrajimos, Samudaripen – Fekete félelem, szétvágatás, legyilkolás: A romák sorsa a Holocaust idején Magyarországon II., Budapest, Cigányságkutató Intézet – Romano Instituto, 2015.

⸻ –Bársony, János: A Forbidden People has no History, in Anna-Mária Bíró (ed.): Populism, Memory and Minority Rights: Central and Eastern European Issues in Global Perspective, Leiden and Boston, Brill, 2018, 1–19.

Daróczi Ágnes interjúja Kozári Józseffel, Polgárjogi Füzetek, é. n., II. évf., 1. sz., 4. füzet, 45–48.

2. Beszédek (felszólalások, hozzászólások)

Daróczi Ágnes felszólalása a Magyarországi Cigányok Kulturális Szövetsége alakuló ülésén (1986. június 12.), Előszó, 1989/4, 2–4; újraközlések: Dokumentumok a Phralipe irattárából, Phralipe, 1993/11, 3–5; in Osztojkán Béla: Verőviszonyok: Roma politikatörténet, avagy: folytassa, PHRALIPE!, Phralipe, 1995/7–9, 24–111 (itt: 26–28); in Kóczé Angéla–Neményi Mária–Szalai Júlia (szerk.): Egymás szemébe nézve: Az elmúlt fél évszázad roma politikai törekvései, Budapest, Balassi, 2019, 241–245.

⸻ –Huszár István–Légárdi Tibor–Morvay László–Őry Csaba–Rajk Tamás–Ruttner György–Tarr Kálmán: Merre mentünk, merre megyünk, merre menjünk? Kibővített kerekasztal, Mozgó Világ, 15. évf., 1989/1, 48–68.

Daróczi Ági hara(n)g húzása, avagy mi újság a Phralipe háza táján? Részletek a Phralipe Független Cigány Szervezet 1991. január 26-i küldött-közgyűlésének eseményeiből, jegyzőkönyvéből, Phralipe, 1991/8, 3–14.

Pánczél Márta–Zsigó Jenő: „Európa és az ő cigánypolitikája”: Hangos tudósítás Strasbourgból, Phralipe, 1991/11, 9–24.

Tudósítás az aknamezőről: Az Országos Cigány Kisebbségi Önkormányzat első sajtótájékoztatója, Phralipe, 1995/5, 29–33.

Osztojkán Béla: Eszmélet: Roma Western film Nyugatról: Vita Martin Kovats a cigányság helyzetéről írott tanulmánya kapcsán, Phralipe, 1997/1–2, 34–51.

Bódi László: „Új-Delhitől idáig hallgattál!”: Részletek a Miskolci Gettóellenes Ideiglenes Bizottság (1989) alakuló ülésén elhangzottakból, Phralipe, 1999/6, 3–14.

H.I.–K.F.: Hajdúhadházi történések és a jogállamiság kérdései, Rominfo, 1999/9–10, 7–12.

BB–HI–TT: Tüntetés a szegénység és kirekesztés ellen, Rominfo, 2000/5, 7–9, 12–15.

Kende Ágnes és Kerényi György: Csatlakozás cigányokkal, Amaro Drom, 2002/6, 3–10.

Roma Akadémia, Amaro Drom, 2003/7, melléklet.

Daróczi Ágnes: Észrevételek az állandó holocaust kiállítás roma részével kapcsolatosan, 2004.09.22.; újraközölve in Uő–Bársony János (szerk.): Pharrajimos: Romák sorsa a nácizmus idején, Budapest, L’Harmattan, 2004, 198–201.

Néző László: Roma Café: Az Amaro Drom és a Roma Polgárjogi Alapítvány közös melléklete, Amaro Drom, 2004/8, melléklet.

Néző László: Virtuális cigányország: Beszélgetés a kormányzati roma politikáról, Roma Café, Az Amaro Drom és a Roma Polgárjogi Alapítvány közös melléklete, Amaro Drom, 2004/10, melléklet.

Törvény a vádlottak padján, Roma Akadémia, Amaro Drom, 2006/10, melléklet.

Daróczi Ágnes beszéde a roma Holokauszt megemlékezésén, Budapest, Nehru park, 2008. augusztus 2., in Kóczé Angéla–Neményi Mária–Szalai Júlia (szerk.): Egymás szemébe nézve: Az elmúlt fél évszázad roma politikai törekvései, Budapest, Balassi, 2019, 286–287.

⸻ , a Phralipe Független Cigány Szervezet alelnöke felszólalása a Fővárosi Közgyűlésen, 2009. április 30., in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 104–106.

⸻ , a Phralipe Független Cigány Szervezet alelnöke felszólalása a Fővárosi Közgyűlésen, 2009. június 3., in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 107–108.

⸻ , a Roma Integrációs Tanács tagja felszólalása a Fővárosi Közgyűlésen, 2009. október 29., in Uő (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2011, 109–110.

⸻ –Balogh József–Bársony János–Berényi László–ifj. Bogdán János–Dógi János–Farkas Gabriella–Pánczél Márta–Ruva Pál–Zsigó Jenő: A Roma Integrációs Monitoring Bizottság állásfoglalása, Budapest, 2009, in Daróczi Ágnes (szerk.): Cigányság – identitás – kultúra – történelem: Egy konferencia margójára, Budapest, 2011, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 20–33; újraközölve (részlet): in Kóczé Angéla–Neményi Mária–Szalai Júlia (szerk.): Egymás szemébe nézve: Az elmúlt fél évszázad roma politikai törekvései, Budapest, Balassi, 2019, 262–266.

Bozsik Viola: Együtt méltósággal: Romák/cigányok jelenléte a hazai tankönyvekben, Új Pedagógiai Szemle, 2015/11–12, 127–140.

3. Interjúk, beszélgetések Daróczi Ágnessel

Cigány együttesek találkozója, Trencsényi Imre beszélgetése, Népművelés, 1981/9, 14–15.

„Hiszek neked, te jó vagy!” A cigányklubokról s egyebekről, Javorniczky István interjúja, in Murányi Gábor (szerk.): „Egyszer karolj át egy fát!” Cigányalmanach, Budapest, TIT Országos Központja Cigány Ismeretterjesztő Bizottsága, 1986, 218–230.

Cigánymúzeum, táncszínház, archívum: Roma Rádió, Budapest. Dési János beszélgetése, Magyar Nemzet, 1990. november 7., 4.

Közös érdek a nacionalizmus felszámolása: Önálló kezdeményezéssel a kisebbségi problémák megoldásáért. Ungi Mariann interjúja Tóth Károllyal, Peter Stenlunddal, Ive Peetersszel, Sonia Lichttel és Daróczi Ágnessel, Pesti Hírlap, 1991. január 17., 8.; újraközölve: Napló, 1991. január 30., 32–33.

Roma Rádió indul: Jugoszláviában már tévéadás is van. Ménes Attila interjúja, Mai Nap, 1991. június 17., 23.

Patrin – Üzenet – Vorba. Kárpáthy Gyula interjúja, Kethano Drom – Közös Út, 1993/4–5, 10–12.

Harag nélkül. Blaha Márta interjúja, Amaro Drom, 1994/3, 24–25.

Bemutatjuk Daróczi Ágnest, a Patrin – Üzenet – Vorba szerkesztőségvezetőjét. Mayer Éva interjúja, Barátság, 1994/6, 353–354.

Cigányútra szaladt a TV-Híradó tudósítása. Csík Rita beszélgetése, Népszava, 1994. január 28., 1, 3.

„Nem tudom, mi vár ránk”. Blénesi Éva interjúja, Magyar Narancs, 1995. július 13., 8–9.

Identitás és reprezentáció. Alaina Lemon és Vörös Miklós interjúja Daróczi Ágnessel és Bársony Jánossal, Replika, 23–24 (1996. december), 261–272.

Kalla Éva és Soproni Ágnes interjúja, in Uők: „Írják le a sóhajtásomat!” Milyen lehet cigánynak lenni? Interjúk, Budapest, Magvető, 1997, 117–122.

Az írástudók felelőssége. Takács Anita interjúja, Telehír, 1997/10, 37.

„Munkát, biztos megélhetést, előítélet-mentes Magyarországot! ” Osztojkán Béla interjúja, Phralipe, 1998/4, 3–8.

Csendet, rendet, halk muzsikaszót. Puporka Lajos interjúja, Phralipe, 1998/9–10, 62–63.

Roma médiatalálkozó Budapesten. Rácz Zsuzsanna interjúja Daróczi Ágnessel, Márton Mihállyal és Orsós Attilával, Lungo Drom, 1998/12, 13.

Teljesség – töredékekből. Marton Éva interjúja Daróczi Ágnessel és Voigt Vilmossal, in Kecskés József (szerk.): Bari Károly költő, folklórkutató: Interjúk, recenziók, és más írások tükrében, Gödöllő, Petőfi Sándor Művelődési Központ, 1999, 194–197.

Romalakmusz: A cigányság helyzete Magyarországon. Sz. Cs. Sz. interjúja, Délmagyarország, 1999. június 21., 11.

Wizner Balázs interjúja, 1999, kézirat.

A cigány képzőművészet gazdag tára. Mohos Nádor Tamás interjúja, Népszabadság, 2000. július 8., PestVidék (melléklet), 37.

Kinek kell az én szaktudásom? V. Bálint Éva interjúja, Magyar Hírlap, 2000. január 25., 8.

Szavakká tördelt lélek: Beszélgetés a Kossuth-díjas Bari Károlyról. Liptay Katalin interjúja Domokos Mátyással és Daróczi Ágnessel, Amaro Drom, 2001/5, 24.

„Bele tudok betegedni egy-egy paksi ügybe”. Szarka Klára interjúja, Magyar Hírlap, 2002. október 9., 21.

G. M. interjúja, Vasárnapi Hírek, 2002. október 6., 3.

Identitás – útkeresés: Daróczi Ágnes emlékezik az újkori roma folklórmozgalomról. Szemes Zsuzsa interjúja, Szín, 2003/5, 10–15.

A nemzeti kultúra értékeink összessége. Varga Klára interjúja Schmidt Máriával, Daróczi Ágnessel, Bethlen Farkassal, Tornai Józseffel és Szabó Dániellel, Magyar Nemzet, 2003. május 16., 14.

Pódo – Híd: Gondolatok a cigány művelődési „Bázis” klub különös történetéről. Győri Péter interjúja Daróczi Ágnessel, Bársony Jánossal és Zsigó Jenővel, in Slézia Gabriella (szerk.): Szakmatükör 4: A budapesti közművelődési intézményekből – a ’80-as évektől – elindult szakmai innovációk és újszerű kezdeményezések. Módszertári füzetek 12, Budapest, Budapesti Művelődési Központ, 2005, 91–106.

Úri nagysága lesz belőled. Palágyi Edit interjúja, Szabad Föld, 2005/32, 1, 7.

„A cigányokról nem lehet anélkül beszélni, hogy Magyarország problémáiról ne szóljunk”. Szegvári Katalin interjúja, A Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus Évkönyve, Budapest, Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus, 2010, 249–256.

Daróczi: A mérleg nyelve lehetnénk. Barna L. Norbert interjúja, Népszava, 2012. november 5., 12.

„Faji alapon kriminalizálnak bennünket”. Szekeres Mónika interjúja, HVG, 2014. augusztus 2., 26–27.

„Fel, cigányok!” Orosz R. Zoltán interjúja, 24.hu, 2015. április 8., 24.hu/

Setét Jenő interjúja Daróczi Ágnessel és Bársony Jánossal, in Bogdán Péter–Molnár István Gábor–Setét Jenő: Roma reprezentáció a magyar főváros közterein: Working paper, Budapest, Tom Lantos Intézet, 2019, 25–38. real.mtak.hu/ – PDF

A mi holokausztunk egy elnémított holokauszt. Daróczi Dániel interjúja, 168.hu, 2021. augusztus 2., 168.hu/

Összeállította Bak Árpád

A kötetben említett szervezetek, intézmények, programok

Amalipe

Cigány Kultúra- és Hagyományőrző Egyesület, 1989–1992-ig Daróczi Ágnes alapító elnökségével működött.

Ame Panzh (Mi Öten)

Öt roma fiatal által létrehozott online tér, ahol társadalmilag fontos, ám elhallgatott vagy nem megfelelően tematizált kérdéskörökben formálnak véleményt. Kritikájukban legfőképpen a homo- és transzfóbiát, rasszizmust, szexizmust, fogyatékosság- és osztályalapú megkülönböztetést teszik láthatóvá.

Ando Drom

1991-ben alakult, autentikus cigány folklórra épülő zenei együttes; Zsigó Jenő előbb Balogh Jánossal, majd egyedül vezette. Bár Magyarországon nem készült lemeze, széles körű ismertségre és népszerűségre tett szert idehaza és külföldön. Első lemezét (Chants Tziganes de Hongrie) 1992-ben adta ki Franciaországban. 2012-ben megszűnt.

Appona

Az 1970-es években alakult elzászi francia civil szervezet, mely a manouche-ok (vándorcigányok) társadalmi befogadását kívánja elősegíteni zenei hagyományaik megőrzésén és kulturális sajátosságaik elismerésén keresztül.

Ariadné Alapítvány

A Hága Antónia egykori országgyűlési képviselő által vezetett szervezet rendezte 1995-ben a ROM SOM nemzetközi fesztivált. A kiállításokat, színházi produkciókat és a zene minden műfaját megmutatkozásra hívó fesztivált többnyelvű kiadvány kísérte. A siker ellenére csupán még egyszer engedték megrendezni – sokkal szerényebb keretek között. Az alapítvány ma tanárképzéssel és második esély iskolaprogramok bonyolításával foglalkozik.

Autonómia Alapítvány

1990-ben az első független alapítványok egyikeként jött létre. Alapító igazgatója Bíró András, aki Magyarországra visszatérve amerikai filantróp szervezetek közreműködésével indított fejlesztési programokat a roma emancipáció előmozdítása érdekében Magyarországon és a régióban.

Balázs Béla Stúdió

1959-ben alakult magyar kísérleti filmes stúdió, 1961-től a rendszerváltásig fiatal rendezők számára adta meg a kísérletezés lehetőségét.

Bázis lásd Fővárosi Cigány Szociális Művelődési és Módszertani Központ (CSZMMK)

Bhim Rao Egyesület

Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Hátrányos Helyzetű Ifjak (Magyarok, Romák) Azonos Szintű Oktatásáért Szociális, Kulturális és Oktatási Egyesület. Célja a hátrányos helyzetű cigány és nem cigány fiatalok általános iskolából középiskolába, illetve középiskolából a felsőoktatásba való bejutásának és sikeres helytállásának elősegítése.

Bihari János táncegyüttes

Nagy múltú, folklór alapú táncegyüttes, Novák Ferenc alapította 1954-ben.

Cigány Ifjúsági Szövetség (CISZ)

1989-ben alakult, Sárközi Ildikó és Fátyol Mihály vezetésével működött.

Cigány Koordinációs Bizottság (CIKOBI)

Az 1976-ban létrejött CIKOBI-k rendszere a Minisztertanács felügyelete alatt 1968 óta működő Cigányügyi Tárcaközi Koordinációs Bizottság utódaként a különböző minisztériumok és más, „cigányügyben” érintett szervezetek tevékenységének összehangolása céljából jött létre. A rendszer 1990-ig működött; a fővárosban, kerületeiben és a megyékben a tanácsokkal együttműködve látott el érdekvédelmi, képviseleti és családgondozói feladatokat. Országos titkára Zagyva Imre (1968–1977), majd Kozákné Keszei Veronika (1977–1988), budapesti titkára Bársony János volt.

Cigányságkutató Intézet – Romano Instituto

2010-ben jött létre, alapítója Koltainé Bakonyi Ágnes közgazdász, igazgatója Daróczi Ágnes. Célja, hogy a magyarországi cigányság integrációját a roma kultúra, történelem, szokások és hagyományok feltárásával segítse elő. Tudományos kutatásokat végez, nemzetközi kapcsolatokat ápol. Ismeretterjesztő kutatási és oktatási tevékenységével a cigányság kulturális intézményeinek létrejöttéhez kíván hozzájárulni.

Cinka Panna Cigány Színház

1994-ben jött létre, alapítói Jónás Judit színésznő és Werner József díszlettervező. Célja a cigányság kultúrájának megőrzése, közvetítése, fiatal cigány tehetségek felkutatása.

Collegium Martineum

1996-ban alapították magyarországi és külföldi egyházi és magánszemélyek a Pécs és Komló közti völgyben fekvő mánfai kollégiumot, mely Közép-Európában egyedülállóan a hátrányos helyzetű roma fiatalok számára biztosított integrált oktatást.

Dr. Ámbédkár Gimnázium és Szakiskola

Hátrányos helyzetű roma gyerekeket oktató iskola, 2008-ban alapította Sajókazán Derdák Tibor és Orsós János. Jelenleg Miskolcon érettségit adó gimnáziumként és szakképzést biztosító iskolaként működik.

Duende Színház

Jónás Judit alapította 1995-ben. A társulat 1999-től rendszeresen fellépett a Roma Parlament Harlem Színpadán.

Egyetemi Színpad

1957 szeptemberében nyílt meg az ELTE Pesti Barnabás utcai (ma Piarista köz) épületében, az egykori piarista kápolna helyén. Az 1961-ben itt megalakult Universitas együttes mellett más művészeti csoportok (koncertzenekar, tánckar, bábstúdió, amatőr filmklub, szavalókör) is működtek itt. Az irodalmi műsorokat a kezdetektől Surányi Ibolya szervezte. Búcsúestjét 1991. április 29-én tartották, miután a piarista rend 1990-ben visszakapta az épületet.

ERIAC lásd Európai Roma Művészeti és Kulturális Intézet

Erinnerung, Verantwortung und Zukunft (Emlékezés – Felelősség – Jövő, EVZ)

2000-ben „közép-európai civil külpolitikai kezdeményezésként” alakult szervezet, célja a náci üldöztetés emlékének ébren tartása, az emberi jogok érvényesítése és a nemzetközi együttműködési készség fejlesztése.

Eurom

1990-ben alakult európai roma szervezet; a magyarországi Phralipe is tagja volt.

Európai Roma Művészeti és Kulturális Intézet (European Roma Institute for Art and Culture, ERIAC)

A német kormány, az Európa Tanács és Soros György Nyílt Társadalom Alapítványa 2017-ben hozta létre, székhelye Berlinben található. Célja, hogy erősödjék a 12 milliós roma közösség sokszínű művészetének és kultúrájának láthatósága. Igazgatója Junghaus Tímea művészettörténész.

Fekete Doboz Alapítvány

Az első független magyarországi médiavállalkozás, másokkal együtt 1987-ben alapította Ember Judit és Elbert Márta. A rendszerváltás előtt aktív dokumentálója volt a magyarországi politikai, társadalmi és kulturális történéseknek, nyilvánosságot biztosított az államilag kontrollált médiában elhallgatott eseményeknek és személyeknek.

Fidesz (Fiatal Demokraták Szövetsége – Magyar Polgári Szövetség)

Jobboldali populista, euroszkeptikus, nemzeti konzervatív párt, 2010 óta vezető kormánypárt, szövetségben a Kereszténydemokrata Néppárttal. A Kádár-rendszerrel elégedetlen, többségében radikális reformer főiskolás-egyetemista fiatalok hozták létre az 1980-as évek végén. Az 1998-as országgyűlési választásokra készülve adta ki választási ígéreteit tartalmazó programját Szabadság és jólét: a polgári jövő programja címmel; ebben külön fejezetet szenteltek a „Roma közösségek”-nek, s megígérték, hogy támogatják a kisebbségi önkormányzatiság rendszerét és a romák kulturális autonómiáját.

Fővárosi Cigány Szociális Művelődési és Módszertani Központ (CSZMMK, később Romano Kher)

A Fővárosi Tanács 1983-ban hozta létre a Cigány Szociális és Művelődési Módszertani Központot a XV. kerületi Énekes utcában – ezt nevezték eleinte röviden Bázisnak, majd pár évvel később a Fővárosi Önkormányzat Romano Kher – Cigány Ház nevet vette fel. Első igazgatója Kovács Zoltán, aki az 1980-as évek elején a CSZMMK jogelődje, a Nagyidai Sztojka Fardi Cigány Módszertani Bázis (az első magyarországi roma kulturális intézmény) módszertani vezetőjeként, a cigány táboroztató mozgalom egyik elindítójaként meghatározó alakja lett a roma önszerveződésnek. A CSZMMK – Romano Kher vezetője 1987-től 2009 végéig Zsigó Jenő volt. Az intézmény tevékenységi körébe tartozott a fővárosi középiskolás és egyetemista fiatalok tanulmányiösztöndíj-támogatása és tehetséggondozása, a cigány művészeti közgyűjtemények gyarapítása; kiadványok megjelentetése, kulturális, művészeti események szervezése; szociális és jogi segítségnyújtás, cigány fiatalok táboroztatása. 2009 végétől Fővárosi Roma Oktatási és Kulturális Központ (FROKK) elnevezéssel, legújabban Romano Kher Budapesti Roma Művelődési Ház néven a VII., Hársfa utca és Király utca sarkán lévő épületben működik, igazgatója Rézműves Melinda.

Fővárosi Roma Oktatási és Kulturális Központ (FROKK)

A fővárosi önkormányzat 2010-ben hozta létre két roma intézmény, a Zsigó Jenő vezette Cigány Ház – Romano Kher és a Kathy-Horváth Lajos vezette Napház egyesítésével. A FROKK küldetését 2009-ben fővárosi közgyűlési határozat rögzítette, de – részben megfelelő támogatás hiányában – Kathy-Horváth Lajos igazgatása idején nem valósult meg. Jelenleg Romano Kher Budapesti Roma Művelődési Ház néven működik ugyanazzal a feladatkörrel, mint elődje, a Romano Kher; 2023-tól igazgatója Rézműves Melinda.

Frankfurti Roma és Szinti Filharmonikus Zenekar

2001-ben alakult Riccardo M. Sahiti vezetésével, aki azóta is a zenekar vezetője és karmestere.

Front Line Defenders

Nemzetközi Alapítvány az Emberi Jogok Védőinek Védelmezésére – írországi székhelyű nemzetközi emberi jogi szervezet. 2001-ben alapították Dublinban, hogy megvédje azokat, akik erőszakmentesen lépnek fel mások emberi jogainak védelmében.

Fund Művészeti Iskola

Pécsi székhelyű alapfokú cigány művészeti iskola, 2001-ben alapította Orsós Ferenc.

Független Médiaközpont

1995-ben az Európai Unió Phare Access programjának keretében elindult Médiaközpont programjain több ezer újságíró, médiamenedzser és egyetemi hallgató vett részt, kapott képzést hazai és nemzetközi (BBC, Deutsche Welle, Knight Foundation) újságírók, szakértők, oktatók irányításával. Tevékenységében hangsúlyos szerephez jutottak a roma közösségek életét bemutató, tartalom-előállítással kapcsolatos hazai és nemzetközi programok. 1998 és 2012 között az egyéves roma újságíró-gyakornoki képzést több mint száz hallgató végezte el. A programot 2009-ben a legjobb harminc európai antidiszkriminációs médiakezdeményezés közé választották.

Gallery8

Roma Kortárs Művészeti Tér. Kortárs roma művészeti galéria Budapesten, a VIII., Mátyás tér 8.-ban működött. Az Európai Roma Kulturális Alapítvány (ERCF) hozta létre 2010-ben. A berlini székhelyű ERIAC megszületésével az itthoni alapítvány megszűnt.

Gandhi Gimnázium

Gandhi Gimnázium, Kollégium és Alapfokú Művészeti Iskola: Magyarország és egyben Európa első roma nemzetiségi, érettségit adó intézménye. A Gandhi Alapítvány 1994-ben hozta létre Pécsett. Alapító igazgatója Bogdán János volt.

Gettóellenes Bizottság

Miskolci Gettóellenes Ideiglenes Bizottság, Horváth Aladár kezdeményezésére 1988-ban alakult spontán szerveződés; Európa első roma polgárjogi mozgalmaként sikerrel akadályozta meg a város szélére tervezett cigánygettó felépítését. A későbbi Roma Polgárjogi Alapítvány elindítója.

Hazafias Népfront (HNF)

1954-ben alakult meg, de tényleges szerephez az 1956-os forradalmat követően jutott: az egypártrendszerű országban „a szocialista nemzeti egységet” volt hivatva kifejezni. Szerepet játszott az országgyűlési és a tanácsi választások előkészítésében és lebonyolításában. 1985-ig csak az lehetett jelölt a választásokon, aki a HNF programját elfogadta. Az 1980-as évek második felében, Pozsgay Imre főtitkársága idején, jelentősége növekedett. Választási feladatai ellátása mellett részt vett a jogalkotásban, törvényjavaslatok előkészítésében, a társadalmi öntevékenységek szervezésében.

IBO

Der Internationale Bauorden, Építőbarátok Rendje: 1953-ban Werenfried van Straaten holland által alapított, Európa több országában működő nonprofit szervezet. szervez önkéntes fiataloknak, akik munkájukkal segítenek saját otthonuk felépítésében.

IDEBATE Press

International Debate Education Association, célja oktatási segédanyagokkal támogatni világszerte a pedagógusokat.

Ide Tartozunk – Roma Közösségi Hálózat (Ide Tartozunk Egyesület)

A Nyílt Társadalom Intézet (OSI) által támogatott, 2011 májusától október végéig tartó Ide tartozunk! – Népszámlálás 2011 kampányból kinőtt egyesületet Setét Jenő vezette. A kampány során alakult Ide tartozunk Facebook-csoport platformot szolgáltatott politikai, társadalmi ügyek megvitatására, sikeresen mozgósított a különböző megemlékezéseken való részvételre. Az identitáspolitika mellett egyre nagyobb hangsúlyt kapott az emlékezetpolitika: a romagyilkosságok vagy a roma holokauszt áldozatairól szóló megemlékezésen a korábbiaknál nagyobb számban jelentek meg a roma emberek. Nevéhez fűződik a Roma Büszkeség Napjának megrendezése is, első ízben 2013-ban.

Igazgyöngy Alapítvány

1999 óta dolgozik L. Ritók Nóra vezetésével a gyermekszegénység felszámolásáért Kelet-Magyarországon, a berettyóújfalui régióban.

International Organisation for Migration (IOM)

1951-ben alakult, kormányok közötti közvetítői, tanácsadói szerepet betöltő nemzetközi szervezet.

Józsefvárosi Cigány Kisebbségi Csoport

Józsefvárosi Önkormányzat Önálló Cigány Kisebbségi Csoport; 1989 és 1997 között működött Szőke Judit vezetésével.

Józsefvárosi Tanoda Alapítvány

1997-ben kezdte meg működését Budapest VIII. kerületében, Szőke Judit vezetésével. Célja a kerületi roma tanulók iskolai integrációjának és tanulmányi eredményességének támogatása volt. A tanulók saját körzeti általános és középiskolájukba járva, délutánonként fejlesztő és ismeretbővítő foglalkozásokon vettek részt, idegen nyelvi és számítógépes tudáshoz juthattak, ezenkívül cigány értelmiségiek segítségével megismerkedhettek a magyarországi cigány kultúrával és saját etnikai közösségük értékeivel is. Kultúraközvetítő intézményként képességfejlesztő, értékközvetítő programja segítségével a társadalmi mobilizációt és integrációt szolgálta, hozzájárult az esélyegyenlőség megvalósulásához.

Kalyi Jag

A magyarországi cigány folklór reprezentatív együttese. Bársony János alapította 1978-ban Bari Károly verse alapján Kalyi Jag (Fekete tűz) néven. 1984-ig volt a vezetője, utóda Varga Gusztáv. Munkásszállókon lakó szabolcsi fiatalokból és pesti egyetemistákból verbuválódott. Első, saját anyanyelven előadott autentikus roma folklórlemezüket 1987-ben a Hungaroton adta ki. 1994-ben Varga Gusztáv vezetésével megkezdte működését a Kalyi Jag nemzetiségi szakiskola, mely mára Kalyi Jag Roma Nemzetiségi Általános Iskola, Gimnázium, Szakképző Intézmény, Alapfokú Művészeti Iskola és Felnőttoktatási Intézményként működik.

Kanizsa Csillagai lásd Nagykanizsai Hagyományőrzők (Kanizsa Csillagai)

Kassák Klub

1968-ban épült fel Zuglóban a Kassák Lajos Művelődési Ház, mely Kassák Klub néven alternatív szórakozási formát nyújtó klubhelyiségként vált ismertté. A Sebő Ferenc és együttese által indított táncházmozgalom fő kiindulópontja volt.

Ki mit tud?

A Magyar Televízió kulturális ifjúsági tehetségkutató műsora, 1962 és 1996 között összesen tíz adássorozatot ért meg.

Kis Tigris Gimnázium és Szakiskola

Derdák Tibor alapította, működését a 2004/2005-ös tanévben kezdte meg Alsószentmártonban, fő fenntartója a Tan Kapuja Buddhista Egyház. Névválasztásával dr. Ambédkar indiai politikus filozófiájára utal.

Kisebbségi Kerekasztal

Az 1993-as kisebbségi törvény előkészítésére létrejött szerveződés valamennyi hazai nemzeti kisebbség részvételével.

Közéleti Roma Nők Egyesülete

1995-ben alakult, országos hatókörű közhasznú szervezet, elnöke Kozma Blanka.

Kreatív Média Műhely

1993-ban alapította Böjte József és felesége, Terebes Mária; fő tevékenysége film, videó és színházi produkciók gyártása, valamint könyvkiadás volt. Rendszeresen dolgoztak együtt Jancsó Miklóssal.

Láthatatlan Kollégium

1992-ben Erdélyi Ágnes és Bence György alapította Veér Andrással közösen. Igazgatója 1992–1998 között Erdélyi Ágnes volt; célja a hátrányos helyzetű tehetséges fiatalok mentorálása és támogatása. 1997-ben Hannah Arendt-díjjal tüntették ki, 2003-ig működött.

Lungo Drom

Lungo Drom Érdekvédelmi Cigányszövetség, 1991-ben alakult. Főtitkára, majd elnöke, Farkas Flórián több cikluson keresztül a Fidesz parlamenti képviselőcsoportjának is tagja volt. A szervezet a Lungo Drom című folyóirat alapítója és felelős kiadója.

Magyar Baptista Szeretetszolgálat

A Baptista Szeretetszolgálat Alapítványt 1996-ban alapította a Magyarországi Baptista Egyház lelkésze, Szenczy Sándor. Célja az volt, hogy segítsen a rászorulókon itthon és külföldön. Ma ez az egyik legnagyobb magyarországi segélyszervezet, a világ 18 országában nyújt rendszeres segélyt, élelmet, humanitárius és lelki segítséget, és hajt végre fejlesztési programokat szükséget szenvedő és szociálisan perifériára szorult emberek körében.

Magyar Helsinki Bizottság

Az emberi jogok védelmére 1989-ben alapított magyarországi egyesület. Hivatásszerű jogvédelemmel 1994–1995 óta foglalkozik.

Magyar Máltai Szeretetszolgálat

Katolikus jótékonysági hálózat részeként alakult 1989 elején; az 1990-es évek közepére építette ki országos szervezetét. Élén Kozma Imre áll, aki sokat tett a keletnémet menekültekért, a romániai forradalom és a jugoszláv háború menekültjeiért és a határokon túli magyarokért is. A Szeretetszolgálat 2011-ben kapcsolódott be a „Legyen Jobb a Gyermekeknek” Nemzeti Stratégia elfogadásával induló programba, melynek célja, hogy a gyermekek jövőbeli esélyeit javítsa, segítsen kitörni a szegénység okozta élethelyzetből, és lehetőséget teremtsen a gyerekek jólétének biztosítására.

Magyar Művelődési Intézet lásd Népművelési Intézet

Magyar Szocialista Párt (MSZP)

1989 novemberében alakult az MSZMP utódszervezeteként. Részt vett az 1990. évi első szabad választáson, ahol ellenzékbe került. Az 1994–1998-as és 2002–2006-os ciklusban, illetve 2006–2008 között koalícióban kormányzott az SZDSZ-szel. A rendszerváltás után két meghatározó roma országgyűlési képviselője volt: Péli Tamás (1992–1994) és Teleki László (2002–2010; 2014–2018).

Magyarországi Cigányok Demokratikus Szövetsége (MCDSZ)

1989 januárjában alakult a HNF Országos Cigánytanácsa kommunista frakciójának kezdeményezésére Náday Gyula és Mezei István vezetésével, akik korábbi álláspontjukkal ellentétben célként ekkor már a cigányság nemzetiséggé válását fogalmazták meg. A szervezetnek a többi magyarországi nemzetiségi szövetség mintájára – Vass Csaba, a HNF társadalompolitikai osztályának vezetője javaslatára – adták az MCDSZ nevet.

Magyarországi Cigányok Kulturális Szövetsége (MCKSZ)

Első megalakulásának időpontja 1957. október 15. Alapító vezetőjét, László Máriát 1959-ben politikai okokból elmozdították; az MCKSZ ezután még két évig működött, míg az 1961-es párthatározat meg nem szüntette. Csak 1986-ban alakult újjá a Művelődési Minisztérium égisze alatt. Feladata az volt, hogy a „magyarországi cigányság társadalmi beilleszkedését, az ehhez kapcsolódó nemzeti és etnikai kultúra elsajátítását, valamint a cigányság kulturális érdekképviseletét, haladó hagyományainak ápolását szolgálja a Magyar Szocialista Munkáspárt politikája alapján”. A szervezet elnöke Lakatos Menyhért, elnökhelyettese Péli Tamás, titkára Choli Daróczi József volt. Romano Nyevipe (Cigány Újság) címmel lapot adott ki.

Magyarországi Cigányok Szolidaritási Pártja (MCSZP)

1994 és 2003 között működött párt, elnöke Osztojkán Béla volt.

Menhely Alapítvány

1989-ben jött létre Budapesten. Az első olyan független világi szervezet, mely a hajléktalan emberek helyzetének megváltoztatása, az ilyen helyzetbe kerültek segítése, e helyzetek létrejöttének megakadályozása, enyhítése érdekében alakult és működik a kezdetektől.

Miskolci Együttes

Az 1986-ban Horváth Aladár által alapított miskolci cigány folklóregyüttest, a Romafolkot elsősorban testvérei (Horváth Mária, Mónika, Aranka és Barnabás), valamint sógornője, Máté Erika alkották. 1992-ben jelent meg első hangkazettájuk Kövecselik az utakat címmel.

Miskolci Gettóellenes Ideiglenes Bizottság lásd Gettóellenes Bizottság

Monszun együttes

Bársony Júlia vezetésével alakult 1967-ben, a polbeatnek nevezett zenei mozgalom fénykorában. Külföldi énekesek és zenekarok dalai mellett saját dalokkal lépett fel. Alapító tagjai: Szabó Katalin (Majorné), Bársony János és Panyiga Vass János.

Mozgalom a Deszegregációért Alapítvány

A roma gyerekek iskolai elkülönítése elleni fellépés érdekében ingyen hívható zöld számot és deszegregációs jelzőrendszert indított 2008-ban; fővédnöke Mohácsi Viktória európai parlamenti képviselő volt.

MTV Roma Magazin

A közszolgálati televízió Közelebb: Roma Magazinja – a Patrin Magazin megszűnte után, Daróczi Ágnes menesztését követően – 1999 óta mutatja be a hazai cigányság hétköznapjait, kultúráját, hagyományait és társadalmi problémáit.

Mundi Romani

A Duna Televízió kisebbségi műsorában bemutatott ismeretterjesztő filmsorozat Európa legnagyobb kisebbségének mindennapjairól, Bársony Kata rendezésében.

Muzsikás együttes

1973 óta működő, nemzetközi hírű magyar népzenei együttes.

Művelődéskutató Intézet lásd Népművelési Intézet

Nagyecsedi Fekete Szemek

Cigány folklóregyüttes, Bódi Varga Gusztáv és Balogh János alapította 1978-ban családtagjaik részvételével. Később a két vezető szakított, Balogh János az Ando Drom és a Lindri folklóregyüttessel folytatta, Bódi Guszti a populáris műfajban arat sikereket. A Fekete Szemek nevet az utóbbi tarthatta meg, e néven adtak ki számos lemezt és videófelvételt.

Nagykanizsai Hagyományőrzők (Kanizsa Csillagai)

A beás zenei és tánchagyományokat újjáélesztő folklóregyüttes a kezdetekben Orsós Ferenc vezetésével működött. Később Horváth Zoltán Kanizsa Csillagai néven formálta együttessé a többnyire öt főből álló, könnyen mozduló együttest. Lemezeik a romák által beszélt mindkét nyelven szólnak.

Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda

1994 januárjában kezdte meg működését a Magyarországon élő nemzeti és etnikai kisebbségek, köztük elsősorban a roma közösség jogainak védelme céljából. Alapítója Furmann Imre volt.

Nemzetközi Cigány Filmfesztivál

2009 óta rendezik Budapesten a nemzetközi cigány filmfesztivált (Romani Film Fest).

Népművelési Intézet / Művelődéskutató Intézet és Országos Közművelődési Központ / Magyar Művelődési Intézet / Magyar Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus / Nemzeti Művelődési Intézet és Képzőművészeti Lektorátus

A Budai Vigadó I., Corvin téri épülete 1951 óta különböző elnevezésekkel, változó tartalmakkal és hangsúlyokkal intézményes hátteret adott népművészeti és közművelődési tevékenységeknek. Ezen a helyen működött a Népművészeti Intézet 1951-től, majd Népművelési, később Magyar Művelődési Intézet elnevezéssel és legutoljára, a Hagyományok Házával már párhuzamosan, a Nemzeti Művelődési Intézet. Ugyanebben az épületben tartotta próbáit és előadásait a Magyar Állami Népi Együttes is 1951-es megalapítása óta. Az intézmény jogutód nélkül megszűnt.

Nóta TV

2009 és 2014 között működött, minden magyarországi stílust, kort életérzést képviselt, beleértve a klasszikus zenét, operettet, cigányzenét és mulatós popot. Utóda a Sláger TV.

Nyírvasvári Kék Láng

Hagyományőrző zenei együttes, az 1950-es években alakult Martin György rendszeres kutatásainak hatására, Rostás Ferenc, az ún. cigány botoló tánc elismert szakértője vezetésével. Az 1980-as években az együttes vezetését legkisebb fia, ifj. Rostás Ferenc vette át. Az együttes autentikus Szabolcs-Szatmár megyei dalokat és táncokat mutat be. Szerepeltek Tony Gatlif Latcho Drom című filmjében is.

Open Society Institute (OSI)

Korábbi nevén OSI, majd Open Society Foundations (OSF, Nyílt Társadalom Alapítványok). Nemzetközi pályázatokat kiíró szervezet, melyet Soros György üzletember alapított 1993-ban az Egyesült Államokban, a korábbi Soros-alapítványok támogatására. 2018 májusában bezárta budapesti irodáját, és Berlinbe költözött. A lépést az egyre elnyomóbb magyar jogi és politikai környezettel, a szervezetük ellen hozott törvényekkel és a munkatársaik ellen folyó rágalomhadjáratokkal indokolták.

Országos Cigány Önkormányzat (OCÖ)

Az 1995 és 1999 között Országos Cigány Kisebbségi Önkormányzat, majd Országos Cigány Önkormányzat néven működő szervezet 2011 februárjától az OCÖ új alapszabálya nyomán új néven, Országos Roma Önkormányzat (ORÖ) néven működött.

Országos Cigány Tanács (OCT)

A HNF javaslatára jött létre 1985-ben. Célkitűzése a magyarországi cigány etnikum politikai érdekképviseletének biztosítása volt a HNF mozgalmi keretein belül. A tanács az MSZMP politikája alapján más állami szervekkel és az egyházakkal együtt látta el feladatát, tagjait a HNF Országos Titkársága jelölte ki és hívta össze a HNF Megyei Bizottságai bevonásával. Elnöke a „kipróbált” roma értelmiséget reprezentáló Choli Daróczi József, titkára a HNF egyik funkcionáriusa, Szigeti László lett. Tagjai között szerepelt Farkas Flórián, Mezei István, Náday Gyula és Báthory János is.

Országos Közművelődési Központ lásd Népművelési Intézet

Országos Rádió és Televízió Testület (ORTT)

Az Országgyűlés által létrehozott magyarországi állami szervezet volt 1996–2010 között. 2010-ben a Nemzeti Hírközlési Hatóságot és az ORTT-t összevonták, és létrejött a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság.

Országos Roma Írótalálkozó

A 9. Budapesti Nemzetközi Cigány Filmfesztiválhoz kapcsolódóan szervezték meg 2019 tavaszán az első roma írótalálkozót többek között Bari Károly, Daróczi Ágnes, Nagy Gusztáv, Rostás Farkas György, Jónás Tamás részvételével.

Országos Roma Önkormányzat lásd Országos Cigány Önkormányzat

Patrin Magazin

A Magyar Televízióban 1992. szeptember 6-án elindult Patrin – Üzenet –Vorba című, heti 25 perces kulturális, közéleti magazinműsor; 1999-ig működött, szerkesztője Daróczi Ágnes volt.

Phare Roma Program

A Magyarország uniós csatlakozására vonatkozó prioritások között fontos helyet foglalt el a hátrányos helyzetű, elsősorban roma fiatalok társadalmi kirekesztettségének megelőzése és társadalmi integrációjának elősegítése. Ennek érdekében a Phare program pályázatokat hirdetett meg a halmozottan hátrányos helyzetű, elsősorban roma fiatalok társadalmi beilleszkedésének támogatására.

Phralipe

Az első független magyarországi cigány szervezet, 1989 áprilisában alakult meg. Az első ügyvivői testület tagjai Osztojkán Béla, Zsigó Jenő, Daróczi Ágnes, Horváth Aladár, Balogh Attila és a „radikális” roma értelmiségi csoporthoz közel álló nem roma értelmiségiek – Havas Gábor, Lázár Guy, Révész Sándor – voltak.

Rádió ©

Magyarország első roma rádiója 2001-ben, az Autonómia Alapítvány támogatásával kezdte meg működését a fővárosban és környékén fogható FM 88,8-as frekvencián. Első főszerkesztője és ügyvezetője Kerényi György volt, majd őt követte Daróczi Dávid, Ignácz József, végül Fátyol Tivadar. A rádió 2011-ben minden erőfeszítés ellenére megszűnt.

Rajkó Zenekar

1952-ben Szigeti Pál igazgató és Farkas Gyula művészeti vezető, karmester vezetésével jött létre. Fő céljuk az volt, hogy a magyarországi cigány zene meghódítsa a világ nagy színpadait, s bebizonyítsák, hogy a cigány zene sokkal több annál, mint hogy csupán éttermekben, kocsmákban szórakoztassa a közönséget. Farkas Gyula nevéhez fűződik a „Rajkó iskola” létrehozása is, melynek fő tevékenysége a cigány származású fiatal tehetségek felkutatása és taníttatása volt az 1950-es évek elején.

Roma Képzőművészeti Gyűjtemény

A Népművelési Intézet által gondozott roma képzőművészeti kiállításokon – többnyire szponzorok segítségével – megvásárolt és az alkotótáborokban felajánlott művekből összeállt, mintegy 120 darabból álló festmény- és fafaragás-gyűjtemény ma a Romano Instituto gondozásában van, miután a különböző neveket felvett Intézet jogutód nélkül megszűnt. A gyűjtemény gondozását vállaló, Daróczi Ágnes vezette civil szervezet a 2016. szeptember 21-i átszállítást követően semmiféle támogatást nem kapott a művek gondozására, elhelyezésére, őrzésére. Ennek ellenére állami tulajdonként tekintenek rá, és készek átadni a megalapításra váró roma múzeum számára.

Roma Parlament

A Phralipe megalakulása után létrejött roma civil szerveződések körében megnőtt az igény az összefogásra, és szükség volt a hivatalos együttműködésre a kormánnyal. Ez tette szükségessé 1990 decemberében a Magyarországi Roma Parlament mint ernyőszervezet megalapítását. Első kongresszusán, 1991 januárjában tizennyolc roma érdekvédelmi szervezet küldöttei fogalmazták meg az alapszabályt és választották meg a szervezet tisztségviselőit. A Roma Parlament alapítója Zsigó Jenő, elnöke Horváth Aladár lett. A kisebbségi önkormányzati rendszer kiépülése után a szervezet elsősorban jogvédő, szociális és kulturális szolgáltató intézménnyé vált: Zsigó Jenő elnöksége idején jogvédő és konfliktusmegelőző irodát, képzőművészeti galériát, zenei és egyéb kulturális programokat működtetett, fesztiválokat szervezett, kutatásokat folytatott, megjelentette az Amaro Drom című lapot. 2016-ban az intézményt, életveszélyre hivatkozva, kilakoltatták székhelyéről, a VIII., Tavaszmező utca 6.-ból. A Roma Parlamentet ekkor az Oltalom Karitatív Egyesület fogadta be. Jelenleg két helyszínen működik (irodája az Üllői úton, a Bura Károly Galéria pedig a VIII., Kőfaragó utca 5.-ben).

Roma Polgárjogi Alapítvány

1995 májusában alakult meg roma és nem roma részvétellel, Horváth Aladár elnökletével. Civil, polgárjogi válaszokat keresett a romák és az ország sorskérdéseire. A jog és a nyilvánosság eszközeivel kívánt szembeszállni mindenfajta megkülönböztetéssel és kirekesztéssel szemben. Ezért hozták létre a Válságkezelő és Jogvédő Irodát, majd fél évvel később a Roma Sajtóközpontot. Elsősorban a lakhatási jogokra koncentráltak, a kilakoltatások, ki- és áttelepítések ellen léptek fel. Az erőszakmentes roma polgárjogi mozgalom filozófiáját képviselve küzdöttek a romák egyenlő állampolgári és nemzetiségi jogaiért. Munkatársa volt Bársony János szakmai igazgatóként és Setét Jenő. 2010-ben a Romaversitasszal és a Roma Sajtóközponttal együtt el kellett hagyniuk VI., Nefelejcs utcai székhelyüket, s a szervezet megszűnt.

Roma Rádió

1991-ben Daróczi Ágnes és Lázár Guy szociológus, médiakutató kezdtek dolgozni létrehozásán, így alakult ki egy fiatal Roma Rádió-s csapat. Források és frekvencia hiányában nem kaptak lehetőséget rádiózásra, azonban a munkatársak egy része csatlakozott az 1992 szeptemberében indult Patrin Magazin televíziós stábjához. Közülük többen később dolgoztak a Rádió ©-ben.

Roma Sajtóközpont

1995 decemberében jött létre azzal a céllal, hogy a többségi elektronikus és írott médiában megjelentetett anyagaival elősegítse egy valóságosabb és kiegyensúlyozottabb roma médiakép kialakulását. Több ezer hírt és több száz nagyobb terjedelmű, elemző anyagot jelentetett meg különböző országos napilapokban. 1999-ben az írott hírszolgáltatás mintájára egy rádiós programot is útjára indított. Az elkészült anyagok a Magyar Rádióban, annak körzeti stúdióiban, valamint 15 helyi rádióban kerültek adásba. Munkatársai voltak többek között Bernáth Gábor, Kadét Ernő, Lakatos Elza, Puporka Lajos, S. Kállai Szilvia, Sárközi Gábor, Suri Szilvia, Zádori Zsolt.

Roma Szervezetek Érdekegyeztető Tanácsa

Az 1994-es választás után, a Roma Parlamenttel szembeni csúcsszervezetként létrejött a Roma Szervezetek Kerekasztala, egy hónappal később ennek ellenében megszerveződött a Roma Szervezetek Érdekegyeztető Tanácsa.

Romano Glászo

A Galyas László, Kovács Zsuzsa, Bársony János, Daróczi János, Daróczi Ágnes által alkotott, 1974–1978 között működő, verseket és folklórt játszó együttes utóda, a Lakatos György vezette mai Romano Glászo – Emberi Hang Művészeti Csoport népzenét, világzenét, néptáncokat, klasszikus balettet és modern táncokat, táncdrámákat állít színpadra.

Romano Instituto lásd Cigányságkutató Intézet – Romano Instituto

Romano Kher lásd Fővárosi Cigány Szociális Művelődési és Módszertani Központ (CSZMMK)

Romaügyi Tanács

2016-ban alakult meg cigánypolitikai fórumként a 21 fős tanács, elnöke Medgyessy Péter miniszterelnök, alelnöke Teleki László, a Miniszterelnöki Hivatal romaügyekért felelős politikai államtitkára volt. A Tanácsban cigány és nem cigány politikusok és szakértők kaptak helyet, közöttük Csongor Anna, az Autonómia Alapítvány igazgatója, Farkas Flórián, az Országos Cigány Önkormányzat és a Lungo Drom elnöke, Glatz Ferenc, az MTA volt elnöke, Daróczi János Joka, az MTV Cigány Magazinjának szerkesztője, Kolompár Orbán, a Magyarországi Cigány Szervezetek Fórumának elnöke, Kósáné Kovács Magda szocialista képviselő, Kozma Blanka, a Közéleti Roma Nők Egyesületének elnöke, Ladányi János szociológus, Orsós László Jakab újságíró, Zsigó Jenő, a Fővárosi Önkormányzat CSZMMK-igazgatója, a Roma Parlament elnöke (aki néhány hónap után az együttműködés eredménytelenségére hivatkozva kilépett a Tanácsból), és Horváth Aladár, a Roma Polgárjogi Alapítvány vezetője, aki a miniszterelnök tanácsadója is volt.

Romaversitas

Az első olyan alapítvány Magyarországon, amely komplex oktatási formát nyújt a tehetséges roma fiatalok számára. Fennállása óta több száz roma fiatalnak nyújtott segítséget a diploma megszerzéséhez szükséges felkészülésben. 1996-ban jött létre; létrehozásának gondolata a Roma Polgárjogi Alapítvány élén álló Horváth Aladár és Kóczé Angéla alapító igazgató (1996–1997) nevéhez fűződik. Az évek folyamán vezető szerepet töltött be az alapítványban Daróczi Ágnes, Daróczi Gábor, Dinók Henriett, Havas Gábor és jelenlegi vezetője, Fedorkó Boglárka.

Romédia Alapítvány

Daróczi Ágnes által alapított, 1992 óta működő alapítvány; újságíróképzéssel, női aktivistaképzéssel foglalkozik, nevéhez fűződik a Duna Televízió Mundi Romani sorozata.

Sebő együttes

1970-ben alakult folklóregyüttes, kezdetben két (Sebő–Halmos), majd négy taggal. Vezetője és zeneszerzője Sebő Ferenc.

S. O. S. Racisme

Civil szervezet a rasszizmus ellen, 1984-ben alapították Franciaországban.

Szabad Demokraták Szövetsége (SZDSZ)

A Kádár-rendszer demokratikus ellenzékének részvételével létrejött Szabad Kezdeményezések Hálózatából alakult párttá 1988 végén. 1990 és 2010 között tagja volt az Országgyűlésnek, 1994 és 1998, valamint 2002 és 2008 között a kormánykoalíció kisebbik pártja volt. Az első szabad választás előtt választási szövetséget kötött a Phralipe független cigány szervezettel. A megállapodás értelmében 1990 és 1994 között a Phralipe két képviselőt – Hága Antóniát és Horváth Aladárt – küldött a parlamentbe, az SZDSZ képviselői közül továbbá Havas Gábor, Solt Ottilia és Derdák Tibor is képviselte a Phralipét is. Az 1998-as választások alkalmával az SZDSZ az országos lista 41. helyét ajánlotta fel Daróczi Ágnesnek, ami egyáltalán nem esélyes hely, és gesztusnak is igen kevés volt. Többen óriási cserbenhagyásként élték meg az SZDSZ passzív politikai elhatárolódását a romaügyben „radikális” emancipatorikus politikát követelő roma és nem roma értelmiségiektől.

Szegényeket Támogató Alap (SZETA)

Ellenzéki, illegális civil szervezet volt, létrejöttét Solt Ottilia kezdeményezte 1979 októberében. A rendszerváltás után – már más működtetőkkel –, 1989-ben vált legális szervezetté, Morvay Bea vezetésével; ekkor számos vidéki egysége is alakult. A szabad egyesületalakítás lehetőségével azonban több hasonló céllal működő civil szervezet jött létre, és a rendszerváltás utáni SZETA jelentéktelenné vált.

Szociális Csomagküldő Mozgalom (SZOCSOMA)

Kiss Anikó által kezdeményezett civil szerveződés a mélyszegénységben élők megsegítésére.

Szolnoki Barna Gyöngyök

Cigány folklóregyüttes Kozák László Grófo vezetésével.

Tárcaközi Koordinációs Bizottság

A Társadalmi Felzárkózási és Cigányügyi Tárcaközi Bizottság legfőbb feladata, hogy évente jelentést készít a kormány részére a feladatkörébe tartozó ügyek aktuális helyzetéről, a megtett intézkedésekről, a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia intézkedési tervének végrehajtásáról. 2010-ben lett hatályos a tevékenységét szabályozó kormányrendelet (1199/2010. [IX. 29.]).

Társadalmi Esélyteremtési Főigazgatóság

A BM 2019-ben hozta létre. A társadalmi felzárkózás, a mélyszegénység megszüntetése és az esélyteremtés terén ellátja a felzárkózás képzési, szervezési és módszertani feladatait, illetve hozzá kapcsolódó mentori támogatást nyújt.

Társaság a Szabadságjogokért (TASZ)

Magyarország legaktívabb jogvédő szervezete. Budapesten alakult 1994-ben.

UCCU Roma Informális Oktatási Alapítvány

Célja a romákkal kapcsolatos tévhitek és előítéletek csökkentése azáltal, hogy általános és középiskolás diákoknak lehetőséget teremt a találkozásra és a beszélgetésre roma fiatalokkal.

Wallenberg Egyesület

1988-ban alakult civil szervezet; célja, hogy hozzájáruljon egy olyan demokratikus szellemi, társadalmi, közéleti gondolkodás kialakításához, amely az embereket valós személyiségük, s nem valamely csoporthoz való tartozásuk alapján ítéli meg. Első elnöke Bíró András volt.

Rövidítések

BM Belügyminisztérium

CEU Central European University / Közép-európai Egyetem

CIKOBI Cigány Koordinációs Bizottság

CISZ Cigány Ifjúsági Szövetség

CSZMMK Fővárosi Cigány Szociális Művelődési és Módszertani Központ

EBESZ Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet

ELTE Eötvös Loránd Tudományegyetem

ERIAC European Roma Institute for Art and Culture (Európai Roma Művészeti és Kulturális Intézet)

ÉVMTK Építőipari és Városfejlesztési Minisztérium Tudományos Kutató Intézete

FCÖ Fővárosi Cigány Önkormányzat

FROKK Fővárosi Roma Oktatási és Kulturális Központ

HNF Hazafias Népfront

HVDSZ Helyiipari és Városgazdasági Dolgozók Szakszervezete

IBO Der Internationale Bauorden (Építőbarátok Rendje)

IRU International Romani Union (Cigány Világszövetség)

KB Központi Bizottság

KISZ Kommunista Ifjúsági Szövetség

MCDSZ Magyarországi Cigányok Demokratikus Szövetsége

MCKSZ Magyarországi Cigányok Kulturális Szövetsége

MCSZP Magyarországi Cigányok Szolidaritási Pártja

MDF Magyar Demokrata Fórum

MSZMP Magyar Szocialista Munkáspárt

MSZP Magyar Szocialista Párt

MTA Magyar Tudományos Akadémia

MTI Magyar Távirati Iroda

MTV Magyar Televízió

MÚOSZ Magyar Újságírók Országos Szövetsége

Müpa Művészetek Palotája

OCÖ Országos Cigány (Kisebbségi) Önkormányzat

OCT Országos Cigány Tanács

ORTT Országos Rádió és Televízió Testület

OSI Open Society Institute (Nyílt Társadalom Intézet)

PB Politikai Bizottság

SZDSZ Szabad Demokraták Szövetsége

SZETA Szegényeket Támogató Alap

SZOCSOMA Szociális Csomagküldő Mozgalom

TASZ Társaság a Szabadságjogokért

ZDSR Zentralrat Deutscher Sinti und Roma (Német Szintik és Romák Központi Tanácsa)

Jegyzetek

1 Zsigó Jenő: Vezetőszáron, Budapest, Magvető, 2022 (Tények és Tanúk). A kötet alapjául szolgáló interjúkat és jegyzeteket Neményi Mária készítette.

2 Kovács Éva: Az emlékezet szociológiai elméletéhez, Socio.hu Társadalomtudományi Szemle, 2(2012)/1, 23–35, lásd socio.hu/, letöltve 2023. július 20.

3 Hagyományosan tűz- és vészjelző pózna a falu közepén, tetején szükség esetén meggyújtható csutakkal; a 20. században hangszóró került rá.

4 Kukoricaliszt forró vízben főzve.

5 Román jövevényszó, jelentése tűz, itt: tűzhely.

6 Románnal vegyes magyar folklór(zene).

7 Hosszú fűféle, amelyből meszeléshez használható kefét készítettek.

8 Cserépedény szállítására alkalmas, csomózott szatyor.

9 A nem cigányokkal.

10 Vö. pudzsa ’áldozati ajándék’ (szanszkrit).

Tartalom

Előszó

Adalék a magyarországi romák társadalmi emlékezetéhez

Emlékképek

Iskola – tudás

Betegség – iskolai verseny

Családi viszonyrendszer – meghatározó női szerepek

Középiskola – vízválasztó – leválás

Öntudatosodás

Az élet iskolája

Cigány klubok, együttesek

A roma értelmiség megjelenése

Cigány nyelvet és kultúrát az oktatásban!

Romák a színpadon: Romano Glászo – „Cigány hang”

A roma emancipáció intézményesülése: „mindig a kés hegyén táncoltunk”

Roma képzőművészet születik

Olvasótáborok – identitás és önbecsülés

A roma értelmiség születése és megosztása

Phralipe – Testvériség

A Phralipe hőskorszaka

Más utakon, múlhatatlan sebeket szerezve…

Roma Rádió

Patrin Magazin

Holokausztkutatás

Nemzetközi újjáépítési akció

Transznacionális kapcsolatok

Számvetés – intézmények fájó hiánya

Mellékletek

Vállalhatóvá tenni a cigányságot

Daróczi Ágnes és Lakatos Menyhért levele Aczél Györgynek

Merre… merre… merre…

„Kaptam a romáktól emberi gazdagságot”

A roma képzőművészek munkái elé

Patrin

Paradigmaváltás

Daróczi Ágnes válogatott írásai, beszédei és interjúi

Személynévmutató

A kötetben említett szervezetek, intézmények, programok

Rövidítések

Jegyzetek

A kiadást a Nemzeti Kulturális Alap támogatta

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Schmal Alexandra
Korrektor Hradeczky Moni
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 357 8
ISSN 0324-797X

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2023
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font License