Nádasdy Ádám

Billeg a csónak

Versek
2019–2023
– részlet –

© Nádasdy Ádám, 2024

Csalán

Egész hétvégén, szombat és vasárnap

húzkodtam a kertben a csalánt

a földből. Vastag ponyvakesztyűben

meg vízhatlan dzsekiben, kész izzadás,

gumicsizma és erős cejgnadrág.

Adták a házigazdák. Kertes ház,

van konyhakert is, profi és bio,

csirkék, meg almáskert, ahol

savanyú almák potyognak a fűbe,

azokból cefre lesz. Gondolkodtam

közben, hogy miért avatkozom be,

miért pont szegény csalánokat

pécézem ki. Szúrnak, igaz, de nem muszáj

ott hemperegni. No de némelyik

álnokul épp a díszbokrok közé

ült be, és nyílegyenesen tört fölfelé,

míg föléjük nem kerekedett

diadalmas természeti erővel.

Őket igazi bosszúvággyal téptem ki,

gyökerestül, olyan boldogan, hogy

nagy igyekezetemben némelyik

a homlokomat végigsuhintotta.

Kvittek voltunk. Nem szép dolog a düh.

Határfajták

Lehet egy kő, a földből épp kilátszó,

lehet szögesdrót, ravasz, többszörös,

lehet a nyílt tenger is körbe-körbe,

ahol az égbolttal húz vonalat.

Lehet egy év, ami után soha.

Egy nap, amelytől kezdve mindig is.

Egy fölismerés, amitől a lábad

a csempéhez tapad, és nincs tovább.

Lehet utolsó vasútállomás,

légyzümmögés, tűző nap, őrkutya,

mozdony jön odaátról, más olajszag,

szabadság-szag, magáncég, más betűk.

Határ lehet a szó is, megafonból.

Lehet bénító, kis áramütés.

A vágyott tárgy kudarcos remegése.

Egy öv, melyet tilos megoldani.

A felnőttkor nem vicces

A felnőttkorral, azzal van a baj,

mert fiatalnak lenni könnyű,

öregnek meg, látom, veszélytelen.

De mi van közte? Nyíló tavirózsák,

poros szekérút két falu között,

a pszichodrámacsoport testszagú,

érettnek gondolt feltevései,

a kettéfűrészelt lojalitás,

alvás tapintatos, vonakodó

lakástulajdonos barátok ágyán

a nappaliban. Mindezt csak azért,

hogy fiatal maradjak, mint a ló,

ha lefekszik, beszünteti magát.

Olykor a húrnak is jobb, ha elernyed,

mint ha elpattan és nagyot dönög.

A felnőttkor nem vicces, az a baj:

egy erős sodráson kell képtelen

terhekkel átúszni, úgy, hogy a lábad

itt már nem, ott meg még nem ér talajt.

Ironizálni végképp nem tanácsos,

a legtöbb felnőtt kihúzza magát,

nekik ez jó: az életük virágja,

micsoda dolog, ha ezen röhögsz.

A megoldóképlet

A híresek közt híres ez a képlet,

a szívverést jól szabályozza, ím:

lehet bármi a téma vagy a cím,

gyors szenvedély, vagy gyász, mely lassan éltet;

ha ráülsz s meglovaglod, hogyha érted,

hogyan következik a rímre rím,

(ölelve társát, mint nőstényt a hím),

a botlástól nem kell kicsit se félned.

Mert lehetsz vidám, lehetsz szomorú,

kóró-sovány vagy dömperi molett,

szívrabló hős vagy reszkető tanú,

a szófestéshez nincsen jobb ecset,

az érzéseknek biztosabb odú,

mint ez a vastag, színarany keret.

Torony, gólyahír, raktár

A felhők folyton változnak, mögülük

a Fárosz magas tornya integet,

mobilszignálokat áraszt magából,

görög nyelvtant, debussys kvinteket.

A gólyahídon örökké meleg volt,

mezítláb állva odasült a talpam;

voltaképp soha nem használta senki,

csak állt a napsütésben, zengve halkan.

A raktárban sötét volt és hideg.

A súrlódásmentesség volt a lényeg,

az elképzelés állványrendszerébe

címkés fiókként passzoltak a tények.

Minden torony: tömény igyekezet.

Minden híd: tömény felajánlkozás.

A raktárban végre magam vagyok,

a fiókrendszert nem használja más.

Jóval a szezon vége után

Petőfi emlékére

Nem reccsen, nem gyémántkemény a fagy:

a gyökérszagú levegő elég.

Tóparti séta, búcsúvacsora,

a gyertya is úgy jó, ha végigég.

Harsányan írt, imperatív színekkel,

ahogy a festő, Csontváry csinálta.

A szabadság, a szerelem piros,

a fű zöld, az ég kék, a szalma sárga.

Ez a tél sáros, öreg, suttogó,

a nád között a ködbe fut a stég.

A tó vize az eget kérdezi,

a válasz: átitató szürkeség.

Próbálom toborozni magamat,

vén tagjaimat, lelkemet,

figyelni arra: mi van odafönt,

és melyik pap lesz, aki eltemet.

Ő láthatott még egy-két kósza angyalt;

ahol nekünk nem látszik semmi rég.

Az ürességbe meresztjük szemünket –

igen, de lenn a földön van az ég.

Érzem, hogy zavarok

Rekedt őszinteséggel, sőt kicsit

bizalmaskodva szólítottam meg,

készen arra is, hogy esetleg máskor

jöjjek vissza. Mert igazán. Ha most

nem ér rá. Szóval nem akarok semmit.

Csak mindent. Felnyitni a csomagot.

Szétbogozni a vékony kötelet,

az idáig befutott utamat

minden kisiklással, elágazással.

Nem, fényképeket nem hozok, nekem

csak az emlékképek számítanak.

Irat, az van, meg régi levelek,

több-bőröndnyi, gyengék, már szétrepednek

a szégyentől. A szituációtól.

Érzem, hogy zavarok, hogy mégse most

kéne. Csak körben forgok, nem tudom,

hová tehetném le a cuccomat.

Télen a fák közt

Vágytam a nyárra, aztán a nyár

nem hozott szabadságot.

Vicsorgó vérszomj és csöppnyi bosszú

ketrece volt. Kivergődtem belőle,

azt hittem: felhőkig ugrom közben.

De csak a nyár múlt el, otthon sirattam.

Tompán nyomult a tél belém,

velem összevegyült, hidegen elvett

minden ígéretet: szerelmet, napot, eget.

Végül tisztán és üresen mentem

a síkos fák alatt. Fölnéztem:

télen a fák közt jobban látszik az ég.

Tartalom

Csalán

Petri György költészete

Rágódni kell

Rugdalja az avart

A konyhaszekrény

Átcsapott a hullám

Fűszer

Civilizációk

Dzsesszkoncert

Határfajták

A homokóra évada

Táplálék, terület

Másokból épülök

Én is ott lakom a házban

Más cipője talpát

A tűzbe bámulva

Csapda

Fölmenni a színpadra

Egy társfutót

A felnőttkor nem vicces

Egy vulkánhoz

Kerülte a kérdezősködést

Boldog új évet!

Ott úszhatnék

A tudós baráthoz

Már lángra kaptak

Leszolgáltam

A teste, az működött

Játszadozás

A megoldóképlet

Veszélyeztetés

Ártatlan vagyok

Billeg a csónak

Milyen fehérjéket készít

Ott a Pilinszky!

A peremén végigszaladni

Nem mutatta senki

A kolostorkertben

A kinyitható asztal

Torony, gólyahír, raktár

Általános témák

Száj és fog

Túl napfényes

A teherautó

Szülői értekezlet

Az Erzsébetváros

Viháncolva

Önálló bolygó volt

Mindenki költője

Jóval a szezon vége után

Cukorszag

Szekér

Véstem a padomba

Borjúszelet

Egy bank fölött

Az öröm és én

Adta a drága özvegy

Gondolatok az áldozatról

Nem földrajzilag

Érzem, hogy zavarok

Ezüstfehér hold

Házasság

Állványzat

Miféle korlát

A szomorúság

Ismerős könyök

Az ókori légkör

Mostantól minden más lesz

Ez most már így marad

Télen a fák közt

Menj és játssz

Kezdő komoly költő

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Hradeczky Moni
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 414 8

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL