Dr. Caroline Leaf

TISZTÍTSD MEG ELMÉD
ZŰRZAVARÁT

Fejleszd mentális szívósságod, méregtelenítsd magad a traumáktól és szabadulj meg a rossz szokásaidtól a napi elme-menedzsment rutin segítségével

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Dr. Caroline Leaf / Cleaning Up Your Mental Mess

Baker Books a division of Baker Publishing Group,

Grand Rapids, Michigan, 49516, USA, 2021

Fordította

Makay Emese

Szerkesztette

Bokros Judit

Szaklektor

Dr. Györfy Ágnes

Copyright © Caroline Leaf, 2021

Hungarian translation © Makay Emese, 2022

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Original cover design Faceout Studio

Cover image Shutterstock

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette GLB Könyvkiadó Kft.

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9786156455529

MOBI ISBN 9786156455536

TARTALOM

Előszó

Köszönetnyilvánítás

ELSŐ RÉSZ: A MIÉRT ÉS A HOGYAN

1. Mi történik, ha nem helyesen használjuk elménket?

2. Mi az az elme-menedzsment, és miért van szükségünk rá?

3. Miért a neurociklus a megoldás elméd zűrzavarának megtisztítására?

4. A kutatás

5. Hogyan lehet segítségedre ez a tudomány?

6. Mi az az elme?

7. Az egybekapcsolt elme

MÁSODIK RÉSZ: A NEUROCIKLUS GYAKORLATI ALKALMAZÁSA

8. A neurociklus 5 lépése

9. Változásra fel!

10. Miért pont 63 napnyi neurociklusra van szükség egy új szokás kialakításához?

11. Neurociklus: Építsd az agyadat és fejleszd mentális szívósságodat

12. Neurociklus: A traumák méregtelenítése

13. Neurociklus: Szabadulj meg rossz szokásaidtól, és vegyél fel jó szokásokat

14. Neurociklus: Napi elme-menedzsment rutin elméd zűrzavarának megtisztítására

A függelék: A geodéziai információfeldolgozási elmélet

B függelék: A Metacog

Jegyzetek

A szerzőről

Képmelléklet

Ezt a könyvet Neked ajánlom. Azt kívánom, hogy az elmúlt 38 év során tett kutatásaim, illetve a nemrégiben idegtudósokból, idegsebészekből és neurológusokból álló kiváló csapatom által végzett klinikai vizsgálatok és a privát praxisomban, illetve a nagyvilágban látott megfigyeléseim a segítségedre legyenek.

Meg szeretném tanítani neked azt, hogyan hozhatod ki a legtöbbet elmédből és agyadból, és hogyan emeld új szintre gondolkodásodat, miként alakítsd át mentális világodat – mindezt az elme irányításának köszönhetően. Ez a könyv nemcsak azt tanítja meg neked, hogyan kezeld szorongásodat, depressziódat, a félelmeidet és a stresszt, hanem azt is, hogy miként irányítsd életedet – annak szomorú pillanataitól kezdve a vidámakon át egészen a traumatikus időszakokig, amikor azt sem tudod, hogy ki is vagy valójában.

Több mint három évtizede az a célom, hogy egyéneknek, vállatoknak és intézményeknek megtanítsam, hogyan működik az elme menedzsmentje, és olyan könnyen használható és könnyen hozzáférhető eszközöket alkossak meg, amelyek segítik az embereket abban, hogy a lehető leghatékonyabban kezelni tudják gondolataikat és életüket, amelyek elhozzák számukra a békét, és képesek lesznek kihozni életükből a lehető legtöbbet. Remélem, hogy saját életedre vonatkoztatva te is hasznosnak fogod találni ezeket az eszközöket, és felismered, hogy a mentális egészséged és életed feletti irányítás bizonyosan ott van benned!

Akár három héten át kibírjuk étel nélkül, három napig víz nélkül, három percig oxigén nélkül, de gondolkodás nélkül három másodpercig sem.

ELŐSZÓ

Érezted már úgy valaha, mintha agyadat „kikapcsolták” volna?

Érezted már magadat csüggedtnek, összpontosításra képtelennek, túlterheltnek?

Vannak az életedben vagy a családodban olyan egészségtelen minták, amelyeket látszólag képtelen vagy megtörni?

Reggeleid kimerülten és lehangoltan indulnak?

Szorongsz a jövő miatt?

Kísért a múlt?

Úgy érzed, hogy el vagy veszve? Bizonytalan vagy?

Ha igennel válaszoltál a fenti kérdések bármelyikére, tudd, hogy nem vagy egyedül. Egyre többen és többen szenvednek szorongástól, depressziótól és kiégéstől.

Ez azonban nem jelenti azt, hogy valami bajod van, vagy mentális betegségeid lennének. A szorongás, a depresszió és a poszttraumás stressz zavara az életünk során megtapasztalt nehézségekre adott teljesen természetes emberi válaszok. Mindenkinek vannak nehézségei: a kihívással teli események és körülmények olyannyira részei modern létezésünknek, amennyire történelmünknek.

Ha ezeket a mentális és érzelmi válaszokat betegségeknek hívjuk, akkor pontosan a lényeget nem értjük. A szorongás, a depresszió, a kiégés, a frusztráció, a félelem, a harag, a gyász és a többi, olyan érzelmi és testi figyelmeztető jelzések, amelyek azt üzenik nekünk, hogy szembe kell néznünk valamivel, ami életünkben korábban történt, vagy éppen most történik. Ez a fájdalom, amely nagyon is valóságos, annak a jele, hogy valami nincs rendjén, hogy kizökkentél egyensúlyodból. Ez nem a rosszul működő agy jele. Tapasztalásaidat nem kell orvosilag felcímkézni. Mentális küzdelmeid nem egyenlők veled. Ezek teljesen normálisak, amelyeket be kell azonosítani, nem pedig elfojtani, különben a dolgok csak egyre rosszabbra fordulnak.

Mégis gyakran ez történik. A modern pszichológiai és pszichiátriai megközelítés alapján leginkább gyógyszereket, például antidepresszánsokat vagy antipszichotikumokat alkalmaznak ahelyett, hogy feltárnák az emberi elme összetettségét. Pedig ezek a szerek nem is csökkentik az olyan lelki egészséggel kapcsolatos problémákat, mint amilyen például a súlyos depresszió, amely 1990 és 2010 között ugyanúgy 4% környékén maradt.

Demográfiai kutatások azt mutatják, hogy valami nagyon nincs rendben: A 24–65 év közöttiek 8-15 évvel korábban halnak meg megelőzhető életmódbeli betegségekben, mint a korábbi generációk. Sürgető szükség van tehát az egészségügyhöz, beleértve a mentális egészség kezeléséhez való hozzáállásunk megváltoztatására.

Figyelmünket a tünetközpontú megközelítésről az egyén teljes történetére és egyedi tapasztalásaira való összpontosításra kellene fordítanunk. Ez az a hozzáállás, amelyről könyvemben szó van.

Egyedien csodálatos vagy – optimális egészségedhez és jóllétedhez vezető utad ugyanolyan egyedi, mint amilyen te magad.

Ha csak egyetlen dolgot mondhatnék, amit megtanultam a szakterületemen való munkám során, akkor az az, hogy mindenkinek meg kell tanulnia „elkapni” a gondolatait, hogy még akkor meg tudja változtatni azokat, mielőtt mérgező neurális hálózatokká és szokásokká állnának össze. De hogyan? A könyvben pontosan ezt fogom megtanítani neked. Megmutatom, hogyan lehetsz elméd és agyad „lakberendezője”. Ehhez – a neuroplaszticitás alapelveit alkalmazva – mindössze öt egyszerű lépésre lesz szükséged. Klinikai gyakorlatom és kutatásaim során kifejlesztettem az ötlépéses tanulási folyamatot, a „Kapcsold be az agyadat módszer”-t (Switch On Your Brain 5-Step Learning Process), és az azóta eltelt években folyamatosan kutattam, finomítottam ezeket a hathatós lépéseket, majd egészséges elme-menedzsment metódussá alakítottam, amelynek neve nem más, mint neurociklus.

A könyvben ezt az egyszerű, gyakorlatias és tudományosan alátámasztott, klinikai berkekben is alkalmazott 5 lépéses neurociklus módszert alkalmazzuk, és felvesszük vele a harcot az olyan problémákkal szemben, mint amilyen a szorongás, a stressz és a negatív hiedelmek. Azt is megtanuljuk, hogyan tehetjük agyunkat és elménket egészségessé és rezilienssé. Látni fogod, hogy ez az 5 lépés teljesen tartható, mivel segítségével megtanulod, hogy miként használd elmédet és agyadat oly módon, hogy agyad neuroplaszticitását a javadra fordítsa, és így, a folyamat során mentális és testi egészséged is javulni fog.

A mentális, lelki zűrzavart mindannyian igen gyakran megtapasztaljuk. Ez nem egy olyasvalami, amely miatt szégyellni kellene magunkat. Nekem ez a foglalkozásom, mégis mindennap ki kell tisztítanom elmémet – a neurociklus egy életforma! Az élet eseményei és körülményei nem mennek sehová; az emberek számos döntést hoznak nap mint nap, amelyek ránk is hatással vannak, és valamilyen szintű szenvedés – magad vagy szeretteid miatt – elkerülhetetlen. Ettől függetlenül, teljes szívemből hiszem, hogy – bár az események és körülmények nem irányíthatók – a rájuk adott reakcióink igen. Ez az elme menedzsmentjének aktív formája.

Tény, hogy az elme irányítása valójában több mint életforma – szükségszerűség, mivel gondolkodás nélkül három másodpercet sem bírsz ki. Ha nem vonjuk irányításunk alá lelki zűrzavarunkat, akkor egész életünk merő káosz lesz. Rengeteg pénzt és időt szánhatunk az önsegítő könyvekre, szemináriumokra, wellness-hóbortokra, nagy tanításokra és podcastekre, de az egész csak a „jó tudni” szintjén marad. Ha nem tudjuk alkalmazni őket, akkor csak porfogók lesznek.

Az 5 lépéses neurociklus alkalmazásával azonban ezt a remek tudásanyagot alkalmazott tudássá tudjuk alakítani. Az elme-menedzsment használatával tulajdonképpen azt tanuljuk meg, hogy miként hasznosítsuk az életünk során összegyűjtött információkat. Ha megtanuljuk irányítani elménket, akkor az inspiráló idézetek posztolásától eljuthatunk odáig, hogy mi magunk leszünk inspirálók a többiek számára azzal, ahogyan életünket éljük.

A könyv első része azt tárgyalja, hogy mi is az az elme, illetve azt, hogy mi történik akkor, ha nem megfelelően használjuk. Emellett pedig szó lesz arról is, hogy miért ez az 5 lépéses módszer jelent megoldást elménk zűrzavarának megtisztítására. Erre vonatkozóan a nemrégiben végzett kutatásaim eredményeit is megosztom az olvasóval. A második részben a klinikai körökben alkalmazott, tudományos kutatásoknak alávetett elme-menedzsment tervemet, a neurociklust mutatom be.

Ha elménk zűrzavarral teli, akkor az életünk is zűrös lesz, és ha az életünk zűrös, akkor azt mentális és testi egészségünk is megsínyli. Ez az 5 lépés gondolkodásunk ereje kiaknázásának egyik módja – minden egyes feladat, amelyhez gondolkodásra van szükség, neurociklusként használható. Ez tehát azt jelenti, hogy mindent használhatunk neurociklusként, mivel mindig gondolkodunk! Nos, akkor készen állsz arra, hogy megtisztítsd lelked zűrzavarát?

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Két nagyon különleges embernek szeretném megköszönni a munkáját, mivel ők minden szinten hozzájárultak ennek a könyvnek a megírásához: lányaimnak, Jessicának és Dominique-nek. Dominique a producerem, ő viszi a közösségi média oldalaimat és a marketinget. Jessica a kutatási asszisztensem és belső szerkesztőm, aki az ügyfélszolgálati feladatokat is ellátja. Teljesen belemerültek ebbe a projektbe a kezdetektől egészen annak befejezéséig. Nagyszerűek voltak, támogatók és őszinték. Nélkülük nem tudtam volna megcsinálni.

Rengeteg inspirációt, lendületet és ötletet kaptam másik két gyermekemtől, Jeffrey-től és Alexandriától is, akik mindig szívósan néznek szembe a kihívásokkal.

Szeretnék köszönetet mondani férjemnek, Macnek is, aki végtelen szeretete által igazi támasz számomra.

Kutatási csapatom is hihetetlen volt, nélkülük nem mentek volna a dolgok olyan jól, és ez a kutatás nem lett volna ekkora siker, mint amekkora lett. A neurológus és idegtudós, dr. Robert Turner néhány évvel ezelőtt keresett fel engem, munkásságom pácienseire tett hatása miatt. Ideggyógyászati klinikáján együtt vezettük a kutatási részleget, ő irányította a technikai és gyakorlati részét a dolgoknak, amelyben Charlie Wasserman, qEEG-technológus volt a segítségére. Charlie kiemelkedően kezelte a kutatás során felbukkanó gyakorlati problémákat. Az alapellátásban tevékenykedő dr. Jason Littleton is nagyszerű munkát végzett a fiziológiai méréseket és a hozzájuk kapcsolódó gyakorlati feladatokat illetően. Nick, a vérvételért felelős asszisztensünk fáradhatatlanul utazott oda-vissza Florida és Észak-Karolina között, hogy a tesztállomásokon ellenőrizze, hogy minden rendben zajlik-e a vérvizsgálatokkal. Dr. Darlene Mayo idegsebésznek is szeretnék köszönetet mondani, aki részt vett az eredmények analizálásában, leginkább a qEEG analízisében, és azok grafikus ábrázolásában. Hihetetlenül nagy segítséget jelentett számunkra ebben az összetett és bonyolult folyamatban. A tanulmány technikai hátterét az Elite Research biztosította, akik statisztikai adatokkal szolgáltak, és segítették a kiadás előkészületeit is. Dr. Rene Paulson, az Elite tulajdonosa órákon át mellettem volt, és segített átnézni az összetett statisztikai elemzéseket, és azoknak a tanulmányban történő felhasználását – remek meglátásai és bölcsessége hatalmas segítséget jelentett számomra.

Végül pedig szeretnék köszönetet mondani a Baker Books csodálatos csapatának, akikkel immáron 8 éve dolgozom együtt! Kezdve a fantasztikus szerkesztőmmel, Brian Vosszal, egészen a Mark Rice és Lindsey Spoolstra által vezetett csapatig, akik mindig mindent elintéznek – köszönöm nektek!

ELSŐ RÉSZ

A MIÉRT ÉS A HOGYAN

Első fejezet

Mi történik, ha nem helyesen használjuk elménket?

„Bármit is ültetünk el elménkbe, azt tápláljuk, mígnem ismétléseink és érzelmeink által egy napon valóság válik belőle.”

EARL NIGHTINGALE

Áttekintés

• Ha elménkben zűrzavar van, akkor életmódunk is zűrzavaros lesz, és ha az életmódunk zűrzavaros, akkor annak mentális és testi egészségünk is a kárát fogja látni.

• Az elme irányítása egy készség, amelynek elsajátítására és folyamatos fejlesztésére szükségünk van gyermekkorunktól egészen felnőttkorunkig. Minden új tapasztalás újabb elme-menedzsmentbeli eszköztárat igényel.

• A gyógyulásnak és boldogságnak nincsen titkos, szupergyors vagy egységes receptje.

• Bűntudatot érezni amiatt, hogy „nem gondolkodtam elég pozitívan”, vagy „nem hittem eléggé”, vagy, mert nem értél el „ideális szintet” valamiben, tested és lelked számára egyaránt káros.

• Az évtizedeken át tartó trend, mely szerint az emberek tovább élnek, életmódunkhoz köthető betegségek miatt megfordult. Igen, mi irányítjuk életformánkat meghatározó döntéseinket, és úgy tűnik, hogy nem végzünk valami jó munkát!

• Mintha társadalmunkban minden csak a „most” üzenetét közvetítené! Mintha a tudás feldolgozását feláldoztuk volna az információgyűjtés oltárán.

• A mentális zavarok és betegségek nem újak. Az emberek mindig is küzdöttek velük.

• A mentális egészséget alárendelték az orvosbiológiai modellnek. Olyasvalamivé vált, amitől félni kell, ami stigmatizál. Ám a félelem már önmagában rombolóan hat agyunkra és testünkre. Történetünk nem egy olyan valami, amit diagnosztizálni és címkézni kell. A depresszió és a szorongás nem címkék, sokkal inkább figyelmeztető jelzések.

• Nem irányíthatjuk életünk eseményeit és körülményeit, a rájuk adott reakcióinkat viszont igen, és úgy már segíthetnek abban, hogy megküzdjünk azokkal a kihívásokkal, amelyekkel szembe kell néznünk.

Néha olyan érzésünk támad, mintha olyan világban élnénk, amelyet a félelem jellemez. Az embereknek félelmeik vannak egészségük, a gazdaság állapota, a munkájuk, a jövőjük, a korrupció, a bűnözés és a tehetetlenség érzése kapcsán. Ezekért a félelmekért azonban komoly árat kell fizetnünk: mérgező gondolataink lesznek, eluralkodik rajtunk a toxikus stressz, a szorongás és a depresszió, amely miatt valóban fogékonyabbak leszünk a betegségekre. Ennek a félelemnek, szorongásnak és a betegségek körforgásának az lesz a vége – ha nem vonjuk elménk segítségével az irányításunk alá ezeket –, hogy társadalmunk külső tényezőktől, úgymint fájdalomcsillapítóktól, gyógyszerektől, wellness-hóbortoktól válik függővé, a gyógyulás pedig horribilis összegekbe fog kerülni.

De mit szólnál ahhoz, ha azt mondanám, hogy van másik út? Mi lenne, ha a válasz ott lenne benned? Mi lenne, ha nálad lenne a megoldás kulcsa?

A legtöbb ember érti az egészséges életmód szükségességének fontosságát, bár sokan nincsenek teljesen tisztában azzal, hogy az életmódot illető választásaik milyen hatással vannak a betegségek kialakulására. Amit sokan nem ismernek fel, az az elme irányításának szükségessége, és az, hogy az miként támogatja és járul hozzá az egészséges életformához.

Amit sokan nem ismernek fel, az az elme irányításának szükségessége, és az, hogy az miként támogatja és járul hozzá az egészséges életformához.

Ha gondolkodásmódunk mérgező, az összezavarhatja a stresszválaszt, amely ellenünk fordul, ahelyett, hogy nekünk dolgozna. Emiatt azonban sokkal fogékonyabbak lehetünk a betegségekre. Napjainkban igen sok kutató hiszi úgy, hogy a toxikus stressz a felelős a betegségek 90%-áért, beleértve a szívproblémákat, a rákot és a cukorbetegséget is. A betegségek csupán 5-10%-a genetikai eredetű.[1]

Miért? Amikor valakinek mérgező gondolatai vannak, akkor a stresszhormonok, mint például a kortizol és a homocisztein, kibocsátása jelentős hatással lehet az immunrendszerre, a szív- és érrendszerre, valamint az idegrendszerre is. A stresszhormonok olyannyira legyengítik az immunrendszert, hogy a szervátültetésen átesetteknek stresszhormonokat írnak fel az orvosok terápiás jelleggel, hogy megakadályozzák azt, hogy az immunrendszer kilökje magából a beültetett szervet.

Annak ellenére, hogy nagyon sokan tisztában vannak az egészséges életmódbeli döntéseik fontosságával, és rengeteg forrásuk és lehetőségük van arra, hogy jó döntéseket hozzanak, sokakban nincs meg az elme irányításának azon készsége, amely ennek a tudásnak a napi szintű alkalmazásához szükséges lenne. Ez nem egy egyszeri dolog. Naponta és egész nap kell tanulni és használni, valamint folyamatosan kell fejleszteni az elme-menedzsmentet gyerekkorunktól egészen felnőttkorunkig. Minden új tapasztalás újabb elme-menedzsmentbeli eszköztárat igényel.

Mielőtt pánikba esnél, és azt gondolnád, hogy ez lehetetlen, állj meg, lélegezz és olvass tovább. Nem szeretném, ha beleragadnál abba a gondolatba, hogy ez egy reménytelen vállalkozás, és hogy te vagy minden problémád okozója, illetve azt gondolnád, hogy ezen nem tudsz változtatni. Ha így teszel, azzal csak rosszabbul fogod érezni magadat, a célunk pedig egyáltalán nem ez. Nem hibáztathatod magadat valami miatt, amit eddig nem tudtál – de erővel ruházhatod fel magadat, és átválthatsz egy olyan üzemmódba, ahol megtanulod irányítani a gondolkodásodat. Ezt a készséget tanulni, és folyamatosan fejleszteni kell – jómagam is nap mint nap így teszek, és folytatni is fogom egészen addig, míg el nem hagyom a földi világot.

A legtöbb dolgot, amelyet ebben a könyvben megosztok veled, még sehol sem tanulhattad, mivel egy olyan területről van szó, amelyet még nem sokan értenek. Még az elején vagyunk annak, hogy megértsük elménket és tudatosságunkat – ez pedig egy igencsak izgalmas vállalás. Ha ilyen messzire eljutottunk anélkül, hogy jó elme-menedzsment készségekkel rendelkeztünk volna, akkor képzeld csak el, hogy hová juthatunk akkor, ha megtanuljuk irányítani gondolkodásunkat.

Az elme-menedzsmentnek kell lennie az elsődlegesnek

Az elméd te vagy, állandóan használod, mindig veled van. Három hetet is kibírsz étel nélkül, három napot víz nélkül, három percet levegő nélkül, de gondolkodás nélkül három másodpercet sem. Így tehát prioritássá kell tenned, hogyan működik az elméd, és hogyan irányíthatod. A gondolataink feletti elme-menedzsment egy olyan készség, amelyet tanulni kell, szokásunkká kell tennünk, vagy – ha tudományosan pontosabban szeretnék fogalmazni – automatikussá kell tenni, ahhoz hasonlóan, mint ahogyan megtanulunk úszni vagy biciklizni.

Ez az, amit meg fogsz tanulni ebből a könyvből. Az elme irányítása a lelki béke kulcsa, amely segít minket a nehéz, de ugyanúgy a boldog idők során is. Ez az a „hely”, ahol a sikert saját mértékegységeddel mérheted, ahelyett, hogy magadat másokhoz, illetve a wellness-ipar és a hitmozgalmak által hangoztatott irreális, „ipari sztenderdekhez” hasonlítanád.

Mihez és kihez hasonlítod magadat? Ki mondja meg, hogy mi a siker számodra? Te. Senki másnak nincs joga ahhoz, hogy megmondja, hogy milyen céljaid legyenek. Saját magunkat ítéljük kudarcra azzal, amikor megpróbáljuk lemásolni valaki másnak a gyógyulástörténetét, vagy amikor elhisszük, hogy a gyógyulási folyamat lineáris, és mindenkinél ugyanúgy megy végbe. Ezért lehet annyira veszélyes a wellness-ipar: Azt állítja, hogy a gyógyulás és az egészség akkor fog bekövetkezni, ha bizonyos (mások által létrehozott) szabályokat követsz.

Ha ahhoz a versengő mentalitáshoz tartjuk magunkat, amelyet a közösségi média influenszerei vagy olyanok közvetítenek, akik valamely wellness-trendet hirdetve azt mondják, hogy elhozták számodra az elixírt, egy igazi csodaszert, akkor pszichénkre hatalmas nyomást helyezünk, amely igencsak romboló lehet. Nemcsak a testképünket illetően, hanem abból a szempontból is, hogy miként ítéljük meg saját értékeinket. Ha jóllétünket nem annak mentén határozzuk meg, hogy elfogadjuk, hogy az életben bizony vannak rejtélyek, akkor az őrületbe kergetjük magunkat a bűntudattal és szégyennel minden egyes alkalommal, amikor testünk kissé lerobban, vagy elménk rakoncátlankodni kezd. Úgy fogjuk érezni, hogy folyamatosan meg kell felelnünk, ahelyett, hogy önmagunk felé irányuló együttérzéssel elfogadnánk, hogy min megyünk keresztül. Mi lenne, ha az elme-menedzsment segítségével inkább feldolgoznánk a bűntudatot, a szégyent, a betegségeket, és ezekre ugródeszkaként, nem pedig halálos teherként tekintenénk?

Természetesen rengeteg, bizonyítékon alapuló és nagyszerű információja van a pozitív pszichológiának, a wellness-mozgalmaknak és az integratív orvoslásnak is az elme-agy kapcsolatát illetően, és izgatott is vagyok amiatt, hogy mostanság ilyen sokat beszélünk ezekről, sokkal többet, mint az utóbbi időben. Most már sokkal jobban tudjuk, hogy mit gondolunk, mit érzünk, és azt is, hogy választásaink közvetlenül és közvetetten is hatással vannak agyunkra és testünkre.

Ennek ellenére vannak aggodalmaim azzal kapcsolatban, hogy néhány kutatást hogyan lehet értelmezni, és az milyen érzést válthat ki az emberekből. Vannak például, akik azt hirdetik, hogy „A jó emberek nem betegszenek meg”, vagy „Ha jó gondolataim vannak, vagy pozitív megerősítéseket mondogatok, vagy ha megváltoztatom a hozzáállásomat, azzal az összes rossz dolgot elűzhetem az életemből”. Emiatt a hozzáállás miatt azonban szinte elkerülhetetlen, hogy ha problémáink nem múlnak csak úgy el, akkor még rosszabbul fogjuk érezni magunkat, ráadásul még jobban ránk telepszik a mérgező bűntudat, vagy szégyennel teli gondolataink támadnak. Ennek működnie kellett volna! Akkor mégis miért nem működött? Mi a baj velem? A többiek miért tudták jól csinálni, és én miért nem?

Ha bűntudatot vagy szégyent érzünk amiatt, hogy nem tudtunk azonnal meggyógyulni, vagy rosszul érezzük magunkat, amiért még mindig rosszul érezzük magunkat, vagy mert lehangoltak vagyunk, az egyáltalán nem egészséges, és sokat ronthat a helyzeten. Nincs titkos gyorssegély, ahogyan általános recept sincs a gyógyulásra és a boldogságra. Nézz szembe a helyzettel: az élet zűrzavaros.

Sokkal jobb és egészségesebb hozzáállás az, amikor egészséggel és jólléttel kapcsolatos trendekről olvasol, ha felteszed magadnak a következő kérdéseket: Miért érzem úgy, hogy ez az ötlet nálam is működni fog? Miért olvasok róla? Miért akarok többet megtudni róla? Milyen, a felszín alatt megbújó problémát próbálok beazonosítani? A kérdésekre adott válaszaidat használd adatgyűjtésre, és arra, hogy minél tudatosabb legyél.

Nem mondom azt, hogy nem fog jót tenni, ha követsz egy-két „egészséges” dolgot. Én is szeretem például a jógát és az organikus ételeket. De ha csodaszerként tekintesz rájuk, akkor a csalódás garantált. Bűntudatot érezni amiatt, hogy nem gondolkodtál elég pozitívan, hogy nem volt „elég” hited, vagy nem értél el valamilyen „eszményt”, az a pszichédre és a testedre is károsító, és a vele járó szégyen és bűntudat szemtelen módon ki tud csúszni az irányításod alól akkor, ha nem élsz az elme-menedzsment eszközeivel.

Mérgező elképzelés azt gondolni, hogy „ha ezt csinálom, akkor amaz fog történni”. Ez a meritokrácia (teljesítményelvűség) és a neurocentricitás (agyközpontúság) eltorzított nézeteiből született, amelynek alapján azt hisszük, hogy „az” természetes módon megtörténik, ha „ezt” csinálom, mivel az a bizonyos „ez” egy mindenkire vonatkozó sztenderd. Akik ezt hiszik, azok figyelmen kívül hagyják az egyénre ható külső (környezeti, kulturális, családi) és belső (személyiség- és identitásbeli) körülményeket. Ezzel pedig már a kezdetek kezdetén kudarcra ítélik önmagukat.

Az effajta gondolkodás oda vezethet, hogy a sajátunknak tekintjük a hibákat, és úgy gondoljuk, hogy eredendően van valami baj velünk. Azt gondolhatod, hogy követtem egy tanácsot, utat, módszert, akkor mégis miért nem jöttem rendbe? De mit jelent az, hogy rendbe jönni? Az azonnali, 100%-os gyógyulás eltorzult érzékelése? Vagy az, ha bizonyos módon nézünk ki? Vagy bizonyos mennyiségű pénzt birtoklunk? Vagy talán az, ha állandóan boldogok vagyunk? Milyen szabványok szerint méred magadat?

Egy dolog biztos: Ha nem te formálod az életedet, az életed fog formálni téged. Ahhoz, hogy formálni tudd életedet, tudnod kell azt, hogyan formáld az elmédet – szükséged van tehát az elme-menedzsmentre.

Ha nem te formálod az életedet, az életed fog formálni téged.

Van itt egy kis probléma

Nem hozhatunk folyamatosan rossz elme-menedzsment döntéseket, azt gondolva, hogy semmi nem fog történni. Ez olyan, mint amikor a molylepkék állandóan odarepülnek a gyertya lángjához, és végül jól megégetik magukat. Van, hogy nem is vagyunk tisztában azzal, hogy rossz elme-menedzsment döntéseket hozunk, mivel annyira természetes, vagy egyszerűen csak úgy vagyunk vele, hogy „mások is így csinálják”.

Úgy vélem, hogy olyan időket élünk, amikor elménk félremenedzselésével bizony elértük a csúcspontot. Az a trend, mely szerint az emberek tovább élnek, évtizedek óta először megfordult. Az emberek egyre betegebbek, egyre fiatalabban halnak meg, annak ellenére, hogy mekkora orvostudományi és technológiai fejlődések mennek végbe. Modern kori történelmünkben az emberek fiatalabban halnak meg, mint elődeik, és a legnagyobb őrület az egészben az, hogy ezek mögött megelőzhető életmódbeli betegségek állnak.[2] Nem csak a pandémia, a klímaváltozás és a káros anyagok károsítják egészségünket, sajnos egyre több és több ember hal meg a reménytelenség és a kétségbeesés miatt.[3]

Az a trend, mely szerint az emberek tovább élnek, évtizedek óta először megfordult.

Igen, életmódbeli választásainkat mi irányítjuk, de úgy tűnik, hogy nem végzünk valami jó munkát. Miért? Hiszen annyi jó információhoz férünk hozzá, olyan magas szintű technológiák segítenek minket, akkor mégis minek tudható be ez a visszaesés?

Az elmúlt több mint 60 évben rengeteg pénzt és időt fordítottunk agyunk és testünk fizikai rendbetételére, miközben elménket teljesen elhanyagoltuk. Figyelembe véve azonban az elménk és testünk között lévő elválaszthatatlan kapcsolatot, egy ilyen fontos tényező elhanyagolása nem maradhat büntetlenül.

Ennek az árát már a ’80-as években kezdtük megfizetni, de a hatások 2014-ben váltak szembeötlően nyilvánvalóvá, amikor is a szövetségi adatokból kiderült, hogy az évtizedes trend, mely szerint az emberek tovább élnek, megfordult. A folyamat a legrosszabbul a 25–64 éves korosztályt érinti.[4] Az Egyesült Államok sok szempontból jóléti, fejlett ország, mégis, a halálozások száma felfelé kúszik, nem lefelé, amely egyáltalán nem tűnik logikusnak, tekintve, hogy milyen fejlődésen mentünk keresztül, és milyen hatalmas, eddig példátlan tudáshoz van hozzáférésünk. Komoly bajok vannak tehát.

Nagyon sokan össze vannak törve, reménytelennek érzik helyzetüket. Nem meglepő, hogy a Brooking 2019 októberi beszámolójában is felhívták a figyelmet arra, hogy a „reménytelenségből fakadó halálozás” a társadalom több rétegét is, de főleg az Egyesült Államok középső államaiban élőket érinti.[5] Carol Graham, a Brooking Institution (Brooking Intézet) senior munkatársa a következő gondolatébresztő megfigyelést tette: „Nem is a boldogság vagy a boldogtalanság az, ami számít. Sokkal inkább az, hogy a jövőbe tekintve képesek-e reménykedni az emberek, vagy sem. A reménytelenség ugyanis valóban összefüggésbe hozható a korai halálozással.”[6]

Egyre több és több kutatás azt mutatja, hogy az alapvető érzelmi és fizikai igényekkel kapcsolatos remények és források hiányáért nagyon nagy árat kell fizetnünk. Félelem, elszigeteltség, fájdalom, céltalanság, reménytelenség… – ezek az összetört és sérült társadalom jellemzői, amelyek bizony korai halálhoz vezethetnek, és itt nemcsak az öngyilkosságra kell gondolnunk, hanem a szívet, az immunrendszert, az emésztőrendszert és az agyat ért károsodást okozó rendellenességekre is. Ilyenkor a test alacsony fokú, ám állandó gyulladásos állapotba kerül, amellyel fokozódik a betegségekkel szembeni sérülékenységünk – ennek mértéke akár 75-95%-kal is nagyobb lehet, ha állandó zűrzavarban élünk.[7]

Vessünk egy pillantást erre a 2019-ből származó tanulmányban tett kijelentésre:

„Több mint fél évszázad szövetségi halálozási adatait új szemszögből elemezve… kiderült, hogy a halálozási ráta a 25–64 évesek körében emelkedik, tartozzanak bármelyik faji vagy etnikai csoportba, lakjanak akár a külvárosban, akár a belvárosban. Az öngyilkosságok, az alkohol, a drogtúladagolás és a különféle, az életmódból fakadó betegségek miatt gyerekek veszítik el szüleiket, a munkaképes lakosság egyre betegebb.[8]

Ez elfogadhatatlan.

A maradandó károsodást okozó betegségek halálozási aránya 2011 és 2017 között 20,7%-kal nőtt, és minden valószínűség szerint ez a jövőben is meredeken emelkedni fog.[9] Ez kifejezetten a középkorú amerikaiakra nézve a legszomorúbb, akik a 2011-esnél nagyobb valószínűséggel fognak szív-és érrendszeri betegségben meghalni, megfordítva ezzel az évtizedeken át tartó javulást.[10]

Társadalmunk immáron nem üldögélhet a babérjain, és mondogathatja magának, hogy minden rendben lesz, és hogy jól vagyunk. Nem mondhatjuk ezt, mivel nem ez a helyzet sem az Egyesült Államokban, sem pedig a világ más tájain. A várható élettartam az Egyesült Királyságban is csökkent, a vezető halálokok ott is az életmódhoz – úgymint a droghasználathoz, az emberekre nehezedő pénzügyi nyomáshoz, a depresszióhoz és az elszigeteltséghez – köthetők.[11]

Nem hagyhatjuk figyelmen kívül az arcunkba bámuló iróniát. A közösségi média tele van jó tanácsokkal például azzal kapcsolatban, hogy mit együnk, remek idézetek, és a stressz kezelésére szolgáló tippek jönnek velünk szembe, inspiráló történeteket, hosszú életet és javuló életminőséget ígérő wellness-trendeket osztanak meg az emberek – de mi csak egyre betegebbek és betegebbek leszünk, és meghalunk. Az öngyilkosságok aránya is emelkedik, ahogyan a toxikus függőségeké is, az emberek depresszívebbek és szorongóbbak, mint valaha, gyermekeink pedig több gyógyszert szednek, mint bármelyik korábbi generáció gyermekei szedtek.

Mi történik itt?

A probléma nagy részét az adja, hogy elveszítettük azon képességünket, amellyel mélyen tudnánk gondolkodni. Elfelejtettük az elme irányításának mély és összpontosított művészetét. Mindent gyorsan akarunk, most azonnal. Nem vállaljuk azt a kemény munkát, amely ahhoz kellene, hogy valódi változásokat idézzünk elő. Lehet, hogy ez azért van így, mert nem is tanították meg nekünk az efféle munkát. Az információs korszak fejlődése, amely lehetővé teszi, hogy korlátlanul és nagyon gyorsan hozzáférjünk a tudáshoz, megváltoztatta gondolkodásmódunkat, érzéseinket és döntéseinket. Mintha a tudás feldolgozását feláldoztuk volna az információgyűjtés oltárán. Észre sem vesszük, hogy folyamatosan arra trenírozzuk magunkat, hogy ne dolgozzuk fel a tudást, hanem azonnal ugorjunk bele a gyors megoldásokba, és mindenre egyből reagáljunk. Ha azonban nem állnak rendelkezésre gyors megoldási lehetőségek, amely gyakran előfordul a mentális problémák esetén, akkor úgy érezzük, hogy megfosztottak minket erőnktől, bűntudatunk lesz, feladjuk, amellyel még nagyobb kárt teszünk mentális és testi egészségünkben.

Az ember mélyen, másként és kollektíven gondolkodó lénnyé fejlődött. Amikor tudásunkat nem hatásosan használjuk, csupán csak fogyasztjuk, akkor elménk elkezd éhezni, és nem jutunk A-ból B-be. Nem ugrunk át a tudás megszerzéséből a tudás felhasználásába. Ha csak gyűjtjük az információt, de feldolgozás nélkül alkalmazzuk, az szembemegy azzal, ahogyan elménk működik, és ahogyan agyunk fel van építve. Mindez káros hatással van testi-lelki egészségünkre és jóllétünkre, mentális zűrzavart teremt elménkben, és fizikai káoszt testünkben. Amennyire bámulatos és szükséges a modern technológia és annak minden újítása, úgy van szükségünk az elme-menedzsment készségének helyes elsajátítására is, különben még nagyobb zűrzavart fogunk teremteni az elménkben, amely egyre csak csökkenteni fogja életminőségünket, és lerövidíti életünket.

A zűrzavaros mentális egészségügyi rendszer

Látjuk, ahogyan ez a zűrzavar beférkőzik abba is, hogy miként tekintünk a mentális egészségre. A mentális egészség területét az elmúlt 50 év során egyre jobban uralja az orvosbiológiai megközelítés, és a neuroredukció, ami annyit tesz, hogy az emberek és az orvosok csupán az agy testi vonatkozásával foglalkoznak, ahelyett, hogy az egyén saját történetével, tapasztalásaival, a politikai és szociogazdasági környezettel törődnének. Mindent a mögé a filozófia mögé bújtatunk tehát, hogy az agyunk miatt tettük, amit tettünk. Azt mondjuk, hogy azért érzed magadat lehangoltnak, mert „nincs rendben a szerotoninszinted”, vagy mert „neuropszichiátriai agyi betegséged van”. Ez a modell azonban nem húzható rá minden szituációra, például arra, ha faji megkülönböztetés elszenvedője vagy, és egész életedben félelemben és szorongásban élsz bőrszíned miatt. Vagy egy másik példával élve, ha gyermekkorodban megerőszakolt valamelyik családtagod, és úgy állította be az egészet, mintha az a te hibád lett volna. Az efféle neuroredukció tagadja azt, hogy tapasztalásaink jelentőséggel bírnának életünkre. Ez a hozzáállás sajnos túl régóta uralja a világ mentrálhigiénés menedzsmentjét.

A Washingtoni Állami Egyetem biológus antropológusai által nemrég kiadott tanulmány szerint a mentális egészséggel kapcsolatos kutatások világszerte még mindig a 19. századi világnézetben ragadtak, amelynek sajnos új lendületet adott az az 1980-as orvosbiológiai modell, mely szerint mindent a tünetek alapján kell osztályozni.[12] Ezt a mögöttes neurobiológiai minták feltárása érdekében tették, mert úgy gondolták, hogy ez fog megoldáshoz vezetni, ám nem így történt. A depresszió világszinten 4%-on mozog 1990 óta, miközben a 2018-ban végzett antidepresszánsokat vizsgáló metaanalízisből kiderült, hogy az antidepresszánsok jelentős mértékű növekedése nem vezetett a depresszió jelentős, mérhető csökkenéshez.[13] Ausztráliában például 1990 és 2002 között 352%-kal nőtt az antidepresszánsok szedése, mégsem csökkent látható módon a szorongás, a depresszió, ahogyan a függőségek sem.

A konfliktus sújtotta országokban 5-ből 1 ember szenved depresszióban, szemben a világ többi részével, ahol ez a szám 14-ből 1. Ebből arra lehet következtetni, hogy a társadalmi-gazdasági, valamint a politikai problémák nagyban meghatározzák mentális egészségünket, és sokkal nagyobb figyelmet kell fordítanunk rájuk, mint amennyit mostanában kapnak.

Természetesen a mentális zavarok és betegségek nem új keletűek. Az emberiség mindig is küzdött velük. Az élet mindig elég kemény volt, az embereknek mindig nehéz dolgokon kellett átmenniük. Nem hiszem, hogy a mentális egészséggel kapcsolatos problémák növekvő tendenciát mutatnának, csupán arról van szó, hogy másként néznek ki a 21. században, illetve sokkal jobban odafigyelünk arra, hogy milyen átható hatásaik vannak.

Úgy vélem azonban, hogy a mentális problémák félrekezelése növekvő tendenciát mutat. Furcsa ellentmondás, hogy míg az agyunkkal kapcsolatos tudás egyre magasabb szintű, addig az elmével kapcsolatos tudásunk inkább csak visszafelé fejlődik, amely egy nagyon szűk és redukcionista nézethez vezet. Korábban úgy voltunk vele, hogy az elmének kulcsszerepe van abban, hogy miként navigálja át magát az ember az életén. Innen jutottunk el oda, hogy most már csak úgy tekintünk rá, mint egy, a neurális hálózataink által készített „termékre” – és odáig, hogy az élet szenvedéseire kórságként tekintünk. Pontosan ez a neuroredukció tipikus esete. Ebből csak bajok lehetnek. Miközben a filozófusok továbbra is az elme kiterjedését kutatják és tárják fel, addig a biológusok és idegtudósok az emberiség hatalmas történetét idegi kapcsolatok alapján próbálják meg feltérképezni. Sokszor olyan, mintha két lépést tettünk volna előre, ám tízet hátra, és kényszerzubbonyt húznánk mentális életünkre és az emberi tapasztalás komplexitására azzal, hogy kizárólag a biológiára fókuszálunk, saját történeteinkre viszont nem.

Nem mondom, hogy 1800 óta minden merő katasztrófa, és nem is tekintek rózsaszín szemüvegen keresztül a múltra. Az igaz, hogy az agykutatásban hatalmas előrelépések történtek, szinte csodák mentek végbe az idegtudományokat illetően, amelyeknek hála sokkal jobban értjük agyunkat. De ha ezeket az adatokat kizárólag az emberi tapasztalások neurobiológiai korrelációnak keresésére használjuk fel, azzal a magasztos céllal, hogy feltérképezzük a „normális agyat”, és bármire, ami azon kívül esik, arra rásütjük, hogy kóros, és kezelni kell, akkor úgy vélem, hogy rossz kérdéseket teszünk fel, és a válaszokat is rossz helyen keressük.

JEGYZETEK

Első fejezet: Mi történik, ha nem helyesen használjuk elménket?

[1] Stephen M. Rappaport, “Genetic Factors Are Not the Major Causes of Chronic Diseases,” PLoS ONE 11, no. 4 (April 2016): e0154387, https://doi.org/0.1371/journal.pone.0154387; World Health Organization, “Genes and Human Diseases,” https://www.who.int/genomics/public/geneticdiseases/en/index2.html; Bruce H. Lipton, The Biology of Belief: Unleashing the Power of Consciousness, Matter & Miracles (Carlsbad, CA: Hay House, 2010); Deepak Chopra and Rudolph E. Tanzi, The Healing Self: A Revolutionary New Plan to Supercharge Your Immunity and Stay Well for Life (New York: Harmony, 2020).

[2] Colin D. Mathers and Dejan Loncar, “Projections of Global Mortality and Burden of Disease from 2002 to 2030,” PloS Med 3, no. 11 (November 2006): e442, https://doi.org/10.1371/journal.pmed.0030442.

[3] Atul Guwande, “Why Americans Are Dying from Despair,” New Yorker, March 23, 2020, https://www.newyorker.com/magazine/2020/03/23/why-americans-are-dying-from-despair; Olga Khazan, “Middle-Aged White Americans Are Dying of Despair,” Atlantic, November 4, 2015, –https://www.theatlantic.com/health/archive/2015/11/boomers-deathspnas/413971/?gclid=Cj0KCQjw6PD3BRDPARIsAN8pHuFA_qzt_odTW66Bat6l3cCLEX6w2v6j3TOnHS8–J7TsejFfRzxZRS4aAm5cEALw_wcB.

[4] Colin D. Mathers and Dejan Loncar, “Updated Projections of Global Mortality and Burden of Disease, 2002–2030: Data Sources, Methods and Results,” (Geneva: World Health Organization, 2005); Steven H. Woolf and Laudan Y. Aron, “The US Health Disadvantage Relative to Other High-Income Countries: Findings from a National Research Council/Institute of Medicine Report,” JAMA 309, no. 8 (February 2013): 771–72, doi:10.1001/jama.2013.91.

[5] Sibile Marcellus, “Certain American Men Are Dying ‘Deaths of Despair,’” Yahoo Finance, October 22, 2019, https://finance.yahoo.com/news/deaths-of-despair-why-this-group-of americans-has-higher-mortality-rates-130633528.html; Carol Graham and Sergio Pinto, “The Geography of Desperation in America: Labor Force Participation, Mobility Trends, Place, and WellBeing,” Brookings, October 15, 2019, https://www.brookings.edu/research/thegeography-of-desperation-in-america-labor-force-participation-mobility-trends-place-andwell-being/?utm_campaign=Brookings%20Brief&utm_source=hs_email&utm_medium=email&um_content=78166038.

[6] Graham and Pinto, “Geography of Desperation in America.”

[7] Woolf and Aron, “US Health Disadvantage.”

[8] Quishi Chen et al., “Prevention of Prescription Opioid Misuse and Projected Overdose Deaths in the United States,” JAMA Network Open 2, no. 2 (2019): e187621–e187621.

[9] Chen, “Prevention of Prescription Opioid Misuse.”

[10] Anne Case and Angus Deaton, “The Epidemic of Despair: Will America’s Mortality Crisis Spread to the Rest of the World?” Foreign Affairs 99 (2020): 92; Anne Case and Angus Deaton, “Deaths of Despair Redux: a Response to Christopher Ruhm,” Princeton, January 8, 2018, http://www.princeton.edu/~deaton/downloads/Case_and_Deaton_Comment_on_CJRuhm_Jan_2018.pdf.

[11] Stephen Castle, “Shortchanged: Why British Life Expectancy Has Stalled,” New York Times, August 30, 2019, https://www.nytimes.com/2019/08/30/world/europe/uk-life-expectancy.html.

[12] Kristen L. Syme and Edward H. Hagen, “Mental Health Is Biological Health: Why Tackling ‘Diseases of the Mind’ Is an Imperative for Biological Anthropology in the 21st Century,” Yearbook of Physical Anthropology 171, no. S70 (April 2020): 87–117, https://doi.org/10.1002/ajpa.23965.

[13] Syme and Hagen, “Mental Health Is Biological Health.”