„Nagyon kevés hely van, ahonnan valódi értesüléseket lehet szerezni arról, mi zajlik más országokban, milyen ott az élet. Egy nagyon szűk kör birtokolja a hírek monopóliumát és nem a tájékoztatás, hanem a propaganda gyártása érdekli őket. Ez a blog az egyik oázis a zörejben.“ MEGAMOVIEBOY •

HTTP://EUROPEANPHALANX.BLOG.HU/2024.07.16. 12:06:23

© Károly Imre, 2024

All rights reserved

Fotók

Bangkok Charlie

k.amery

Újranyomatok készítése, beleértve a kivonatokat, fordításokat, képeket és bármilyen másolatot vagy sokszorosítást, csak a szerző írásbeli engedélyével és a forrás megjelölésével engedélyezett.

ISBN 978 615 02 1671 3

Kapcsolat: studiokarcsi@gmx.de

Facebook: karcsi amery thaiföldön

Tartalom

Előszó

A thaiföldi életfilozófia

Chai jen – A hideg szív

Az arc nagysága és elvesztése Thaiföldön

A klíma

Mai pen rai – Nincs probléma

Kreng chai – A szív félelme

Pattaya nem Thaiföld? 1. rész

Suay, Sabai, Sanuk

Pattaya nem Thaiföld? 2. rész

A buddhizmus Thaiföldön

A thaiföldi család

The thai englisz

Állati történetek

Baklövések Thaiföldön

Mr. ATM útközben

A színek szimfóniája Thaiföldön

Sak Yant – Tattoo Thaiföldön

Lost place

Nem mindennapi templomok

A híd a hamis folyón

Thaiföld olcsó?

Szellemek nincsenek?

Farang-thai házasságok

Isaan, nincs itt sömmi?

Ladyboy vagy kathoey?

Host Clubs Thaiföldön

Egy magyar – thai házasság

Betegen Thaiföldön

Vegán élet

A durián story

Pénzváltás

Utazás Thaiföldön

Autóval Thaiföldön

Víziutak Bangkokban

7-Eleven Thaiföldön

Lucullus Bangkokban

Piacok Bangkokban és környékén

IconSiam

Bangkok Hilton

Koh Tao

Ferrari Joe

Baan Tong Luang

Az elefánt Thaiföldön

A thai-farang házasságok a nyugati világban

Mia noi, a kicsi feleség

Sin sod, a thaiföldi hozomány

Pattayai mesterek

Mítosz prostitúció Thaiföldön

Szia Uram!

Homok mint a tengerben

Évforduló Thaiföldön

Újév Thaiföldön – Songkran

Előszó

Magamról: Budapesten születtem, és már gyermekkoromban nagy csavargónak számítottam. Három éves koromban több kilométerre elsétáltam a szülői lakástól, az egész család órákig keresett. Hét éves voltam, amikor a számomra nyomasztó heti intézetből leléptem és ez a felháborító viselkedés a kirúgásomhoz vezetett. Gyermekkoromban három dologra vágyakoztam, hogy zoológus legyek, hogy író legyek, és hogy bejárjam a világot. Így lett nyomdász belőlem. Mint litográfus tanuló, a neves Globus nyomdában kezdtem, mesterem és barátom Bujáki László festőművész volt. Idővel a nyomdaiparban megtanultam a szedést, fotózást, a képek feldolgozását, a montírozást, a lemezkészítést és a digitális nyomtatást. Mindent. 1978-ban négy riportommal jelentkeztem a budapesti újságíró iskola pályázatára, amelynek kellemes következménye az iskolába való felvétel volt. Egy hét múlva kirúgtak. Ez már nem volt kellemes. Magyarországon az utolsó próbálkozásom a színművészeti főiskola pályázata rendezői szakra volt. Bekerültem az utolsó négy közé, hármat vettek fel. Mind a három vietnami volt. Azok voltak aztán a szép idők!

1980-ban elhagytam az országot. Először Párizsban, később Münchenben kötöttem ki. Megmaradtam a szakmámban. Tíz évvel később egy barátommal közösen éveken keresztül egy müncheni turisztikai magazint szerkesztettünk. A három gyermekkori álomból csak a világ (egy részének) bejárása valósult meg. Természetesen nem bántam meg, még akkor sem, ha nem ritkán bizarr helyzetekbe kerültem. Egyszer a Szaharában sikerült egy sivatagi kocsmában egy kalasnyikov torkával szemben leülni. A Cheops piramisból alig tudtam kikecmeregni. Lenne mit mesélni.

Thaiföldre teljesen véletlenül kerültem, még akkor is, ha egy időben felmerült bennem is a kérdés, hogy véglegesen odaköltözöm. Thaiföld valóban egy ország, amelyet az első pillanatban vagy megszeretünk, vagy meggyűlölünk. Nálam az első eset jött be. Több mint 20 éve járom ezt a csodálatos országot, többször hosszabb ideig is, heteken, hónapokon keresztül is. Feleségem thaiföldi. Magyarul Bangkok Charlie, a legnevesebb magyar idegenvezető Thaiföldön, segítségével és

oldalán kezdtem blogokat posztolni. Több írásom később a Blog.hu-ban is megjelent, illetve a címoldalára feltettek. Németországban több mint 20 éves thaiföldi utazás, kutatás, tanulmányozás után írtam Thaiföldről egy tanácsadó könyvet. A szerződés ugyan már a kezemben volt, de a világjárvány hirtelen kitörése a kiadást értelemszerűen (egyelőre) tönkretette.

Thaiföld az első pillantásra érthetetlen az európaiak, vagy ahogy a thaiok neveznek bennünket, a farangok számára. Természetesen nem könnyű megérteni az élet minden területén a zűrzavart. De ha a háttérbe tekintünk, a kulisszák, a széles mosolyok mögé kukucskálunk, előbb-utóbb megértjük a thai gondolkodásmódot. Ebben szeretnék segíteni mindenkinek. Ismerjétek meg helyesen Thaiföldet és annak a népét. Mert ha valaki tényleg jól szeretné magát érezni Thaiföldön, az elkerülhetetlen. Írásaim célja a valós thaiföldi mentalitás bemutatása, amelynek ismerete nagyon megkönnyítheti az ottani életünket, de akár rövid szabadságunkat is.

Blogjaim azoknak szólnak, akik Thaiföld gyönyörű tájai, káprázatos kulturális létesítményei, a fűszeres, erős, mégis édes ételei mellett a mosolygós lakosságát is szeretnék felfedezni. Mert ha valaki valóban jól akarja magát Thaiföldön érezni, akkor elkerülhetetlen, hogy megismerje a thaiföldiek életfilozófiát.

A Thaiföldről létező tévedések és tévhitek, valamint az ebből adódó problémák engem néha tényleg alaposan meghökkentenek. Az én posztjaim nem fognak mindig turistalátványosságokról, hotelekről, strandokról és bárokról szólni, hiszen ilyen oldalak vannak bőven. Posztjaim elsősorban a thaiföldi életről fognak szólni, mesélni.

K.Amery

A thaiföldi életfilozófia

Mint már a bemutatkozásnál jeleztem, posztjaim, ismereteim célja a valós thaiföldi mentalitás bemutatása, amelynek ismerete nagyon megkönnyítheti az ottani életünket, de akár rövid szabadságunkat is. A Thaiföldről létező tévedések és tévhitek, az ebből adódó problémák engem néha tényleg alaposan meghökkentenek. Az én írásaim nem fognak (mindig) turistás látványosságokról, hotelekről, strandokról, bárokról szólni, ilyen oldalak vannak elegen. Posztjaim elsősorban a thaiföldi életről ismertetnek, mesélnek.

Akik először járnak Thaiföldön azok nagyon gyakran csodálkoznak a teljesen eltérő mentalitáson és életfilozófián. Akik többször voltak, sőt még ott is élnek, azok pedig még jobban. A legtöbben (sajnos) csak addig a szintig jutnak el, hogy haragosan a fejüket csóválják és értetlenül csodáskodnak.

„Csak a pénzünket akarják! Minden szép lány ladyboy, Thaiföld és Pattaya csak egy nagy kupleráj, nem őszinték, mindenki hazudik.“ Sorolhatnám, előítéletek előítéletek hátán. Milyen gyakran hallottam, hogy a thaiföldiek a mosolyuk háta mögé dugják igazi természetüket. Ebből semmi sem igaz. A thaiföldi mosolynak is több árnyalata is van, valószínűleg több tucat. Barátságos, vidám, de lehet haragos, lehet nagyon veszélyes. Csak azt észre is kéne tudni venni. Egyszer egy rövid adminisztrációs probléma megbeszélése közben, amelyet egy tuk-tukos aszfaltbetyárral folytattam, a thai taxis legnagyobb érve a barátságos és sportos mosolygása volt. Mindenesetre eléggé meggyőző volt ahhoz, hogy a megbeszélt közlekedési költség dupláját fizessem ki neki. A thaiföldi mosoly nagyon is őszinte, csak meg is kell tudni érteni és értelmezni. De erről majd még később.

A thaiföldi mentalitásról könyvtárakat lehetne megtölteni, én sem tudom rövid posztokban valamennyit kielemezni. Mégis megpróbálok, ha szép lassan is, a thaiföldi életfelfogás legfontosabb oszlopairól mesélni. Higgyétek el, ezeknek az ismerete nagyon hasznos lehet (szerintem nélkülözhetetlen) a thaiföldi tartózkodásunk időszakában.

De figyelem! Egy igazi, minden thaiföldire vonatkozó mentalitást megfogalmazni lehetetlen. Nem csak azért, mert ahány ház, annyi szokás, hanem mert ami igaz egy bangkoki thaiföldire, az nem biztos, hogy igaz egy bangkoki kínai származású thaiföldire.

Kevesen tudják, hogy a thaiföldi lakosság 40%-ának (évszázados) kínai gyökerei vannak. Habár valójában szinte teljesen beolvadtak a thaiföldi közösségbe, bizonyos szituációkra mégis teljesen másképpen reagálhatnak. A thaiföldi Isaan tartományának 20 millió lakosa lao, teljesen más hagyományokkal, szokásokkal, ünnepekkel, nyelvvel, ruházattal, ételekkel. A déli tartományok muzulmán lakossága is egyértelműen másképpen látja a világot. Ami pedig az ország északkeleti részén élő khmereket illeti, nekik Thailand a falujuk végén kezdődik. És mégis, vannak tipikus, szinte mindenkire vonatkozó jellegzetességek amelyeket nem árt ismerni és tudni.

Chai jen – A hideg szív

Ha valakinek Thaiföldről egy könyv, egy utazási katalógus, egy blog, vagy egy film kerül a kezébe, azonnal belebotlik egy szlogenbe – "Thaiföld, a mosoly országa". És valóban, alighogy kitettük a lábunkat a bangkoki repülőtérről rögtön beigazolódik, hogy a thaiok különösen kedvesek, udvariasak és barátságosak. Ezt azzal is alátámasztják, hogy már a ajtóban szüntelenül csípőből mindenkire rámosolyognak. (Kivéve, mint már korábban bizonyos különbségeket jeleztem, nem éppen egy thaiföldi kínai áll keresztben a nagykapuban.)

Ezek a széles mosolyok már a megérkezések pillanatában sokakban azt a hitet keltik, hogy a thaiföldi szabadságuk alatt nem csak a napsütés, hanem az egész sziámi világ állandóan ragyogni fog rájuk. És bár ebben nem is tévednek, ez mégsem a teljes igazság. Legyünk vele tisztában, hogy egy fülig érő csíz Európában és Ázsiában teljesen mást jelent. Amíg nálunk elsősorban a kedvesség, a kellemes kedélyi állapotunk jele, addig a thaiok szinte minden, akár tragikus eseményeken, vagy a számunkra elképzelhetetlen alkalmakon is mosolyognak.

Nem egyszer előfordult a legendás történet, amikor a thai a barátjának vigyorogva elmesélte, hogy éppen most vágta ripityára a vadonatúj autóját. Én életemben egyszer vettem részt egy thaiföldi temetésen, elnézést hamvasztáson, és sok mindent láttam, csak éppen sírós gyászolókat nem.

A thaiföldi mosoly a kommunikációnak egyik módja, és számtalan formája van. Ezeket nekünk farangoknak helyesen értelmezni nemcsak nagyon nehéz, hanem szinte lehetetlen. Egy kedves mosolyt köszönetnek vagy éppen elnézésnek értelmezni még nem lesz nehéz. Eddig szép és jó. Amikor én egyszer Krabin a buszmegállót kerestem és mindenki kedvesen mosolyogva teljesen téves irányba küldött, az már nem volt olyan nagyon szép és jó. A thaiak mosolya azt is jelentheti, hogy gőze sincs a helyes válaszról, vagy egyszerűen semmit sem értett meg abból, amit kérdeztem.

Ha véletlenül egy farang megbotlik és orra bukik, tudatlanul szitkozódni kezd, mert azt tapasztalja, hogy a körben álló thaiok kinevetik. Pedig erről szó sincsen. Hasonlót tapasztaltam, amikor egy kövér holland hasra esett előttem. Mivel a szituációt a vigyorgó thaiak láttán teljesen félreértelmezte, óriási cirkuszt rendezett. Ez a tévedése majdnem további testi fájdalmakhoz vezetett. Mi is történt valójában? A thaiföldiek a turista kínos helyzetét éppen a mosolyukkal szerették volna feloldozni – „nem tesz semmit, nem történt semmi“. Nem kinevetik, hanem viccesnek találják a helyzetet. Nem mindegy, ne keverjük össze az almát a körtével. Ami nálunk káröröm, az nem káröröm Thaiföldön. Ha Európában a zsúfolt utcán valakit véletlenül fellöksz, még az orrodra is kaphatsz egyet. Thaiföldön egy kissé ijedt, szemérmes mosoly lesz a válasz, semmi esetre sem haragos. Nem volt szép, de felejtsük el. Smile, smile. Ha egy thaira hirtelen rákiáltasz, egy kissé zavarodott mosoly lesz rá a felelet. Nem azt jelenti, hogy örül neked. Az állandóan mosolygó és barátságos thaiok láttán nagyon sok farangban az a téves gondolat merülhet fel, hogy ők azt csinálhatnak amit akarnak. Pedig ez nem mindig egy jó ötlet. Egy bizonyos határon túl az eddig kedélyes thai mint egy gőzölgő palack felrobbanhat, amelynek komoly következményei lehetnek. A barátságos "smile, smile" nem mindig feltétlenül vendégszerető.

A thaiföldi mosoly egy védőpáncél is. A thai, aki elsősorban az élet szépségeit, vidámságait, a pillanatnyi örömeit keresi és élvezi, nem csinál szívesebben egyebet, mint a napi problémák, konfliktusok elől gyorsan kereket oldani. Egy thai szereti elkerülni a vitát, egy thai nem tud nemet mondani, a thai nyelvben nincs is egy határozott nem. Legtöbbször egy kedves mosoly, vagy egy körbeírt mondat a nemleges felelet. Ha valamit nem tud, nem ért, nem akar, válasza mindig egy napsütéses vigyorgás lesz. Hazudik? Nem, csak mi nem értjük a válaszát. A mosolyok helyes értelmezése olyan, mint egy idegen nyelv értelem szerinti lefordítása.

Van egy nagyon jellemző anekdotám. Egyszer egy fórumon éppen arról posztolgattam, hogy egy tisztességes thaiföldi lányt nem lehet egyszerűen az utcán leszólítani, randira hívni, mert ennek semmi esélye nincsen. Egy fiatal peckes legény rögtön ellenkezett, hogy ez nem igaz, a plázákban ő többször is megkérdezett lányokat, hogy találkozhatnának este és szinte soha nem kapott kosarat.“ “És hánnyal találkoztál? – kérdeztem meg tőle.

„Eggyel sem.“ – válaszolta. És ezt ő sem érti.

Én értem. Ha egy csinos mandulaszemű leány egy fiúra kedvesen a földalattiban rámosolyog, mindent jelent, csak azt nem, hogy tetszik neki. Éppen ellenkezőleg – kérlek hagyjál békén.

A thaiföldi mosoly egy társadalmi funkció. Mindig felfelé kell vigyorogni. Egy üzemben a főnök sosem mosolyog vissza az alkalmazottakra. Mindig a hierarchia alacsonyabb szintén állók mosolyognak először, nekik kötelező az elismerésüket a magasabb poszton lévőkkel szemben jelezni.

A thaiföldiek mosolyognak, mert ettől sokkal szebbek lesznek.

Van egy nagyon jó mondás – "Ha Thaiföldön szeretnél élni és lakosait megérteni, akkor először ne a nyelvüket magold be, hanem próbáld meg a thaiföldi mosoly különböző jelentéseit megtanulni." Nem lesz könnyű, állítólag majdnem 100 kifejezési formája van. Ha ez talán kicsit túlzás is, mindenesetre sok minden igazság van benne. Megértésük nem lesz mindig egyszerű.

Az állandó széles vigyorgásnak van még egy nagyon jelentős feladata, és ez pedig az arc, a tisztesség és méltóság megőrzése. Egy thai akkor is mosolyog ha leplezi a haragját, bánatát, értetlenségét. Thaiföldön a legfontosabb erények közé tartozik, hogy ne veszítsék el a fejüket, hogy megőrizzék, ahogy a thaiok mondják, „Chai jen“-t, a hideg, vagy hűvös szívet. Chai jen, őrizd meg a nyugalmad, legyél türelmes, ne izgasd fel magad, ne mérgelődj. Smile, smile. Minden szituációban a harmóniát, a békességet, a nyugalmat kell keresni.

A Chai yen azt jelenti, hogy a negatív érzéseidet rejtsed a mosolyod mögé. Ennek ellentéte a „Chai rorn“, lefordítva forró szívet jelent. Egy farang, aki például egy meleg sört hangosan az étteremben reklamál, arra mondják, hogy forró a szíve. Nem biztos, hogy jót jelent.

Sok farangtól hallottam már, hogy a thaiok lenézik és másodosztályúként kezelik a külföldieket. A thaiok rasszisták. Nincs ennél nagyobb tévedés. A thaioknál toleránsabb nép talán nincs a világon, történelmükben nem is egyszer bizonyították. De tény, ha valaki részegen nekiáll hőbörögni, kiabálni, káromkodni, piszkosan, ápolatlanul közlekedik, azt nem veszik komolyan. Ezeket a farangokat valóban lenézik és nem is tagadják, hogy a másodosztályba sorolják őket. Mindennek megvan az oka. Akinek nincs meg a „hűvös, hideg szíve“, az elveszti a méltóságát, elveszti az arcát.

És ennél nincs nagyobb szégyen Thaiföldön.

Az arc nagysága és elvesztése Thaiföldön

Amikor Isaanban egyszer egy falusi ünnepségen részt vettem, az első pillanatban azt hittem, hogy a fél thaiföldi hadsereg is megjelent. Nem csak a vidámságra érkező katonák, rendőrök jelentek meg egyenruhában, hanem szinte a fél falu. Az még hagyján, hogy a falu polgármestere kirittyentette magát, de valamennyi hivatalnok, tanár, postás, mozdonyvezető, buszsofőr, jegyellenőr és még sorolhatnám, ki még micsoda a környékről, szalutába vágta magát. Nem véletlenül. A merev és hierarchikus thaiföldi rendszerben nem csak a legfelsőbb csúcsokon, hanem a társadalom minden rétegében mindenkinek megvan a kiosztott helye és szerepe. A rangsor sok mindentől függ, életkortól, bölcsességtől, munkától, farang, nem farang és főleg a pénztárca vastagságától. A helyezés mindig rugalmatlan, aki magasabb polcon áll, szívesen dicsekszik vele. A hivatalnok az egyenruhájában feszítve jelzi, nézzétek, én vagyok Mr. Valaki, a feleségem pedig Mrs. Respektné. A státusz többé-kevésbé a tisztelet megnövekedését, illetve elvesztését jelenti. Egy magasabb polcot természetesen senki sem akar elveszíteni. Adja Isten, akármilyen formában lejjebb csúszik, nem csak a rangját veszti el, hanem az arcát is.

Egy hivatalnoknak mindig nagyobb a tekintélye mint egy farmernek. Arcoskodva, a szemünkben kérkedően mutogatják a világnak pénzüket, fél kilós aranynyakláncukat, jólétüket. (Itt szeretném megjegyezni, akkor is, ha az aranyláncok csak kölcsönben vannak.)

Egy pattayai go-gos lánynak, aki szorgalmasan küldi szüleinek a megdolgozott keresetét, hamarosan nagy tekintélye lesz a faluban. Ellenkező esetben, ha a pénzét elmulatja és csak magára költi, mindörökre (gyakran) elveszti az arcát. Az arc elvesztése sokszor évtizedekig érvényes. Nem véletlen, hogy az emiatt történő, igen gyakori, gyilkosságok gyakran hónapokkal, évekkel később történnek.

Sok farang még csak nem is sejti, hogy naponta talán többször is viselkedésével hozzájárul ahhoz, hogy egy thaiföldi elveszíti az arcát. Ez sokkal könnyebben megtörténhet, mint gondolnánk. Egy thaiföldi nagyon érzékenyen viseli el a tanácsadást, a kritikát pedig pláne nem. Szerény véleményem szerint ez a thaiföldi gazdaság fejlődésképtelenségének a legnagyobb oka. Amikor én még nyomdásztanuló voltam, észrevettem, hogy munkánkhoz egy színmintakönyv nagy segítség lehetne. Ötletemet előadtam a csoportvezetőnknek, ő felkarolta és megemlítette az osztályvezetőnek. Rövidesen összeült az igazgatói kupaktanács, amely újítási kérelmemet megtárgyalta és engedélyezte. Így született meg Magyarország legelső színminta füzete. Egy ilyen egyenes és direkt folyamat a thaiföldi munkahelyen, de az élet bármely más – hangsúlyozva még egyszer, bármelyik más – területén is egyszerűen lehetetlen. A szigorúan hierarchikus thai társadalomban egy új, jobb ötlet, újítás a felettesek arcának elvesztéséhez vezet. Miért? Mert egy alacsonyabb „rangon“ álló dolgozó ezzel megkérdőjelezi felettese szellemi színvonalát. Miért nem a főnök fejében született meg ez a praktikus újítás?

Egy thaiföldi képtelen tanácsokat elfogadni, mert ő anélkül is mindent jobban tud. Ha meg nem tud, akkor azt nem kell senkinek sem tudni. Ilyenkor csak egyetlen megoldás van, thaiföldi felettesünket, kollégánkat, barátunkat, mosolygó élettársunkat udvariasan megkérdezni, hogy mit is szólna ahhoz, ha ezt így meg úgy csináljuk. Óvatosan rávezetni, mintha ő találta volna ki az egészet. Thaiföld leggazdagabb és legnagyobb bankjai, üzemei, farmjai és még sorolhatnám, az erre gyakran fittyet hányó, tanácsot megfogadó kínai, vagy kínai származású üzletemberek kezében van. Véletlen?

Hasonlóan, sőt gyakran agresszívan reagálnak a thaiok a legkisebb kritikára és az ezzel járó arcelvesztésre is. Ilyenkor nem mindig tanácsos a társaságukban maradni. A hierarchikus és státustudatos thaiföldi kultúrában a másik iránti tisztelet nagyon fontos és elengedhetetlen. Nem a legjobb ötlet a másik becsületét, arcát melldöngetésünkkel megsérteni. Egy meggondolatlan mozdulat, szó, arckifejezés, és bekövetkezik amit a thaiok "sia naa"-nak, az „elpusztult arc“-nak neveznek. A thai kultúra szereti elkerülni a konfliktusokat, de egy vita, egy félreértés, egy lebecsmérlő megjegyzés, fölényeskedő kioktatás, egy ki nem fizetett számla nagyon problémás lehet. Egy tuk-tukos nem azért veszi elő a bugylibicskáját, mert az utasa előre kialkudott összegnél kevesebbet fizetett. Nem a 30 bath hiánya miatt fogja orrba vágni a másikat, hanem azért, mert miatta elvesztette az arcát. Legyünk vele tisztában, hogy az arc elvesztése miatt történnek a leggyakrabban gyilkosságok Thaiföldön.

A thai mentalitás legfontosabb oszlopa a buddhista életfilozófia. Ne gondolj rosszra, ne mondj rosszat, ne cselekedj rosszul. Kerüld a problémát, legyél udvarias és élvezd a pillanat szépségét. Egy az étteremben hangosan reklamáló, mindent szidó turista hamar elveszti az arcát. De a vele szemben álló és érintett pincérlány is. Nem mindig tanácsos a közelében maradni. Apropó étterem. Feltűnt már valakinek, hogy Thaiföldön sosem kérdezik meg, hogy ízlett a kiszolgált thai curry és a többi vacsora?

A thaiok figyelme kitér a környezetében lévő személyek arcának megőrzésére is. Egy utcai büfében egy idősebb farang éppen azzal dicsekedett, hogy neki még az eredeti, csillogó fogai vannak és azokkal mindent, de még követ el tud rágni. Miután olyan mohón esett a levesnek, hogy a fogsora kipottyant a tányérjába, senkinek sem rezdült meg egy arcizma sem. Egyedül a kiszolgáló kislány adott neki egy csendes mosollyal egy papírtörölközőt. Hogy a példába még mélyebben belemenjek, ha például valaki hibátlan fogsorával hetvenkedik, az szép és jó. Ha kiderül a turpisság, mert mindenki már több száz méterről látja, hogy plasztik ingadozik a kereplőben, akkor nevetségessé teszi magát. Hogy az öregember az arcát ne veszítse el, a thaiok úgy tesznek, mintha a műfogsort nem is vennék észre. Eszükbe sem jutna a turpisságot leleplezni. Egészen másképpen néz ki a helyzet, ha valaki, mint korábban meséltem, hasra esik az aszfalton. Ilyenkor a thaiok is nevetnek, mert a sztorit murisnak találják. Ha azzal dicsekedett volna, hogy ő sosem esik orra, akkor a thaiok egészen másképpen értékelik az eseményeket. Nem mindig egyszerű ezt a filozófiát helyesen értelmezni. Később még erre visszatérek.

A mások arcának megőrzése sokszor bizarr helyzeteket teremthet. Egy farang sérelme egy korrupt rendőr ellen a felettesével nem biztos, hogy eredményre vezet. Neki a rendőrőrs és beosztottja arcának a megőrzése lényegesen fontosabb, mint egy turista panaszának a megvizsgálása. Én mindenkit, ezen okok miatt (is), sürgősen lebeszélnék egy thaiföldi rendőr elleni panasz tételéről.

A klíma

Bangkok Charlie-val több közös tulajdonságom is van. Az első, angolul az én nevem is Charlie. Talán ennél sokkal fontosabb, hogy mind a ketten szeretjük Thaiföldet és több mint 20 éves tapasztalatunk van ebben a csodálatos országban. Neki ilyen, nekem olyan. Mind a ketten megpróbáljuk ezt a magyarok számára is egzotikus és sokak számára még ismeretlen kultúrát minél jobban megismerni, minden nap új és új ismeretek után kutatunk. Kíváncsiságunk nem csökkent az évek során, hanem egyre erősebb lett. Talán még barátok is vagyunk, ezt elég nehéz megmondanom, mert mi személyesen elég ritkán találkozunk. Én nem a „Bangkok Charlie jelenti“ Facebook oldalán olvastam róla először, hanem évekkel ezelőtt a házasságomhoz szükséges bangkoki hivatalokról érdeklődtem nála. Természetesen rögtön válaszolt és segített. Ilyen srác Charlie, segítőkész, önzetlen.

Neki köszönhetően állandóan követek több magyar online csoportot. Gyakran, talán túl sokszor én is kommentálok, pedig nem mindig kéne. Talán ennek a legnagyobb oka, hogy én személyesen néha erősen csodálkozom, hogy sok turista mennyi tévhittel a hosszú repülőútnak nekivág, hogy most aztán milyen klassz szabadságuk lesz. Nekem gyakran valóban az a benyomásom, hogy sokan csak azért mennek Thaiföldre, mert trendi lett. Ez az első tévedés. Én nagyon sok turistával találkoztam akik nem csak pityeregtek Thaiföldön, hanem még szitkozódtak is. Nem mindenki volt elájulva a szabadságuk alatt. Hányan mentek haza, otthon Mici néninek meg mindenkinek áradoztak, hogy juj de jó volt, jaj de klassz volt minden – pedig valójában csak csalódtak. Csak szégyellték bevallani, talán még saját maguknak is, hiszen Thaifölddel olyan jól lehet dicsekedni. És milyen irigyek lesznek majd a szomszédok ha meglátják a Facebookban a kifényesített fényképeket.

De miért lehet egy thaiföldi nyaralás egy turistás befürdés? Mert aki azt hiszi, hogy mindenkinek felhőtlenül sikerülhet minden, az nagyon téved. Miért jönnek vissza sokan elkenődve, amikor (és ez tény és való) milliók és milliók pompásan érzik magukat az örök mosoly országában? Megmondom miért, egyszerűen azért, mert nem készültek fel rendesen a kirándulásra, nem tudták, mi vár rájuk, mire kell vigyázni és ügyelni. De még arra sem voltak képesek, hogy egy ócska útikönyvet elolvassanak. Elhittek mindent az utazási irodákban ingyen utánuk dobott felpolírozott reklámfüzeteknek és nem fogták fel rendesen, hogy nem a sarokra mennek sátorozni. Aki Ázsiába megy kirándulni, annak tudnia kell, hogy egy egészen más világba érkezik, az eddig megtanult emberi törvények, tapasztalatok nem érvényesek.

Már a klíma is álom, éjjel-nappal süt a nap, télen-nyáron nyár van, igazi időjárás a tökéletes szabadságra. Nos, én több éve tervezem, hogy véglegesen elköltözöm Thaiföldre, de ebből valószínűleg sosem lesz semmi. Ennek több oka is van, az egyik legnagyobb éppen az időjárás.

Az utazási tanácsadó prospektusokban általában azt állítják, hogy a legkedvezőbb időszak Thaiföldre utazni november, december és január. De ez nem teljesen korrekt, mert nagyon sok attól függ, hogy egyáltalán hová, merre bandukolunk. A szinte elviselhetetlen kánikulát nagy általánosságban ki lehet kerülni, de ha valaki ebben a három hónapban próbál Koh Samuin vagy a környékén vidáman lubickolni, akkor előfordulhat, hogy az egy utcai csónakázás lesz csak belőle.

A szigeten ezekben a hónapokban szórakozik a monszun, amely lehet, vagy inkább biztos, hogy az egész vakációt elmossa. Azt hiszem, erről éppen 2017-ben egy regényt lehetett volna írni. Annak idején a monszun eléggé rosszindulatú volt, sokáig és alaposan rombolta a turisták idegeit, ezreket a környező szigetekről evakuálni kellett. Mivel a normális hajó- és légiközlekedés nem működött, bevetették a thai haderő legnagyobb büszkeségét, a repülőgép-anyahajót. (Amelynek csak egy hibája van, hogy nincs repülője, mert arra már nem jutott pénz) Most végre több évi rozsdásodás után nagy hasznát vették a katasztrofális helyzet megoldásában. Sajnos ettől függetlenül több halálos áldozat is volt az özönvíz miatt.

Nem sokkal jobb a helyzet májustól Krabin, talán Thaiföld legszebb részén, ahol ilyenkor kezd bekopogni az esős, viharos időjárás. És mert mindenki annyira szereti, októberig mindig újra visszaköszön. Aki ilyenkor tervez errefelé családi strand szabadságot a strandon, lehet, hogy semmi nem lesz belőle. Általában márciustól kezdve egész Thaiföldön a kánikula szinte elviselhetetlen. Főleg az idősebbek, a gyerekek, nem teljesen egészségesek szenvednek az állandó 45 (érzett) fokos, 80-90 páratartalmú időjárás alatt. Egy igazi kikapcsolódásra sokaknak ilyenkor lehetetlen gondolni is, öt perc után rohannak vissza a lehűtött hotelbe. A szegény turista örül, hogy egy hideg sört bebombázhat vagy a szobájában a barátaival chatelhet, hogy milyen szép és jó itt minden. A klíma? Ah, az fantasztikus!

Elmesélek egy tipikus történetet. Véletlenül éppen magyar turistákat hallgattam ki, amikor 2010 májusában Pattayán a levegő után kapkodtam. Egy vendéglőben, ahol tűrhető csapolt sört is felszolgáltak, éppen a focivilágbajnokságot néztem a tévében, amikor felfigyeltem egy szőke turista asszonyra. Nem volt nehéz nem észrevenni, éppen hangosan egy ismerősével telefonált. Állandóan áradozott, hogy milyen gyönyörű minden, hát ez milyen elmesélhetetlen szép paradicsom, na de az idő aztán, az aztán mennyei, meg minden. Hadd irigykedjenek! Aztán amikor végre befejezte élete legnagyobb élményeinek beszámolóját, akkor durván a férjéhez szólt – “Fizess már. Ebben a rohadt melegben nem lehet csinálni itt semmit.”

Majdnem elfelejtettem megemlíteni, mind a ketten rákvörösre voltak égve a kemény, teljesen meggondolatlan napozástól.

Jól van, akkor gyerünk Chiang Mai-ba! Ott a szép hegyekben, a hűvös dzsungelben, ott aztán nem lesz kánikula. Indulás decemberben! Igaz, kánikula nem lesz, de egy kiadós tüdőgyulladást, vagy legalább egy alapos megfázást, azt könnyen összeszedhetsz. Fázni, fagyoskodni Thaiföldön? Elképzelhető ez egyáltalán, amikor mindenki csak egy t-shirt-ben szaladgál? Nem csak hogy elképzelhető, hanem akármennyire hihetetlennek is tűnik, gyakran a hideg még halálos áldozatokat is követel. Minden évben rendszeresen tucatnyi thaiföldi fagy halálra, mert a hőmérséklet még 0 fokra is lecsökkenhet. A ködös, párás, nehéz levegő sok tapasztalatlan turistának alaposan elrontotta már az egészségét és az utazását. Én saját magam nem is egyszer átéltem hasonló hideget. Vastag pulóverben, egész éjjel a tábortűz mellett vacogva. Bangkokban sem jobb a helyzet, a hőmérő januárban néha 10 fokon kókadozik. Nesze neked trópusi kánikula.

Amit mondani szeretnék, hogy ezek az elismerem elég szélsőséges példák remélem érzékeltetik mindenkivel, hogy bárhol és bármikor vele is megtörténhetnek. Talán mielőtt elindulunk legyünk vele tisztában. Nem szeretném elvenni a kedveteket, nem vagyok ünneprontó és borúlátó sem, de a kellemetlen meglepetéseket jobb ha elkerülitek.

Természetesen nem feltétlen igaz, hogy a kánikulában, vagy az esős évszakban nem lehet egy nagyon kellemes szabit eltölteni. Csak mielőtt elindulunk, talán jobb, ha a kényelmetlenségek elkerülése érdekében kicsit tájékozódunk. És hogy milyen lesz a szabink, jó vagy nem jó, abban nagy szerepet játszik, hogy hol és mikor milyen lesz az időjárásunk. Az, hogy Thaiföldön a „téli“ hónapok a legalkalmasabbak, az attól függ, hogy éppen hová készülünk. Thaiföld egy nagy ország, ami ma igaz északon, az nem igaz holnap délen. Lehet, hogy keleten süt a nap, nyugaton meg szakad az eső. Amikor Koh Samuin a monszun általában november közepétől virgonckodik, Bangkokban talán éppen az árvíz kerülget mindenkit. Közben Pattayán Jóska verőfényes napsütésben boldogan kergeti a szép lányokat.

Vagy azokat, akiket annak hisz.

Mai pen rai – Nincs probléma

Ha egyáltalán létezik egy thaiföldi nemzeti szó vagy mondat, akkor az nem lehet más, mint a minden időben és minden alkalommal hangoztatott „mai pen rai“. (Kiejtése magyarul – máj pen ráj) Magyarul talán „nincs probléma“ vagy „nem tesz semmit“ a megfelelője, de csak az első pillanatban. Ha valaki Thaiföldön zavartalanul szeretne élni és szeretné megérteni a thaiföldi mentalitást, az nem kerülheti el ennek a kijelentésnek megértését, sőt helyes használatát sem. A legtöbb farang kényelmesen elintézi, hogy jelentése – “nincs probléma“, „never mind“, „macht nichts“, de ez csak egy fél igazság. Talán még annyi sem. Amíg mi a „nem probléma“ kifejezést csak alkalomszerűen alkalmazzuk, addig Thaiföldön a mindennapi élet egyik leghasználatosabb kifejezése.

Akármi történik, amit nem tudunk megváltoztatni, vagy nem akarunk és tudunk megválaszolni, arra mindig jó a „mai pen rai.“ De ez sok mindent jelezhet és sok más helyzetben is.

Nincs nagyobb udvariatlanság Thaiföldön, mintha valaki egy akármilyen probléma miatt nyávogni, toporzékolni kezd, vagy valakire mérgesen néz. A thai valószínűleg mosolyogva, nevetve azt mondja – mai pen rai. Ahelyett, hogy a haját tépdesné és földhöz vágná magát, reklamálna, elfogadja (látszólag) a szerencsétlenséget vagy bármit, ami történik. Ez a kifejezés a „hűvös szív” megőrzését, az arc soha el nem veszítését, a stressz elkerülését szolgálja a mindennapi életben. A thaiföldi életfilozófia így birkózik meg a mindennapi problémáival. De rögtön mondok néhány példát.

Kookkei minden nap a piacon halat árul. Felhívom telefonon.

„Kookkei, ma későn jövök, tegyél el nekem két halat vacsorára." Kookkei válaszol – „Mai pen rai" – magyarul, rendben van.

Este megyek a halért, hal nincs, mind elfogyott, a lány elfelejtett. Mi lesz ma a vacsorám? Mondom neki – „Maipen rai." – magyarul, nem baj. Nem szeretném, ha elveszítené az arcát.

Kookkei segíteni szeretne és megkérdezi – „Adhatok egy csirkét ?." „Igen, köszönöm szépen."

„Maipen rai." – magyarul, szívesen. Közben eszembe jut, hogy Kookei a csirkét magának vette és nincs több szárnyas a piacon, nem tud másikat venni. Nekiállok töprengeni, most mit is tegyek.

„Becsomagoljam?" – kérdi Kookkei.

„Mai pen rai!" – magyarul, nem kérem, köszönöm. Meggondoltam, mert nem szeretném elvenni tőle az utolsó csirkét. Közben véletlenül fellököm a vizes üvegét az asztalon.

„Mai pen rai".

Kérdem Kookeit, beleegyezik, hogy a csirkét közösen megsütjük és megesszük?.

„Maipen rai." – Nem vagyok ellene.

A finom csirkét megettük, csak egy picike darab kacsingat ránk a tányérban. Kérdőn nézek Kookkeira. A lány valóban kívánja az utolsó sült csirkecombocskát, és kissé elhúzva válaszolja – „Maipen rai.“

– Köszönöm, kérem. DE! Ha szeretné is az utolsó falatot szívesen benyomni, de látja, hogy én is, akkor széles mosollyal mit is mond? Természetesen mai pen rai, vagyis – köszönöm nem kérem! (Én tudom, nem egyszerű.)

Közben eljárt az idő, és elfelejtettük, hogy lekéstük hazafelé az utolsó buszt. – „Maipen rai.“

Hadd ne soroljak fel több példát. Ahogy Thaiföldön a mosolynak, úgy a mai pen rai kifejezésnek is több jelentése van. Semmi gond. Nincs probléma. Nem fontos. Minden ok. Ne haragudj. Vedd lazán. Nem tudom megváltoztatni. Egyszer igen, egyszer nem. Ha köszönetet mond, akkor is valószínűleg egy mai pen rai.

Mai pen rai nevű szálloda, bungalow nem ritkaság Thaiföldön. Nem véletlenül. Ha egy harcias hangyasereg éppen a szobánkban ünnepli a katonai parádét – mai pen rai. Ha egy turista egy sportos kobrát talál az illemhelyen és végigüvöltözi ijedtében az éjszakát, a személyzet csak a szállóhely táblájára mutat. – Mai pen raaaaaaiiiiii!

A mai pen rai mondat fontossága abban is látható, hogy a piacokon számtalan ezzel a szlogennel teleírt, teljesen felesleges hülyeség, nyaklánc, t-shirt, köcsög és több más „eredeti“ thaiföldi ajándéktárgy vásárolható. Én még bugyit is láttam elől, büszkén nagy betűkkel ráfestve – mai pen rai. Hogy ez most igent, nemet, jót vagy rosszat jelent, döntse el mindenki maga.

A történet igaz, nem én találtam ki. Egy lánynak délelőtt 10 órakor volt a forgalmi vizsgája. Pontosan meg is jelent, rögtön autóval érkezett. Kérdi tőle a vizsgáztató, hogy tudja-e, még nem vezetheti az autóját.

„Oh, mai pen rai, ez nem olyan rossz. Az autó nem az enyém.“

Hogy teljesen összezavarjak mindenkit, mondok egy utolsó példát. Egy nap találkozok Kookei-jal, add nekem ajándékba 3 darab duriánt. Én utálom mint a dög a duriánt, azt sem tudom hová kéne tennem, csak terhemre van. De azt mondom. „– Maipen rai.“ – köszönöm.

Elfogadom az ajándékot, és beteszem a szatyromba. Nem szeretnék neki bánatot okozni, hogy nem tud velem szemben jószívű lenni. Majd útközben behajítom a bokorba. De itt már nem csak a „nem tesz semmit“ kifejezés fontos, hanem ez már „kreng chai!“ Ez egy másik nagyon fontos jellegzetessége a thaiföldi életfilozófiának.

Kreng chai – A szív félelme

Természetesen, ha egy turista csak 2-3 kellemes hetet szeretne eltölteni Bangkokban, a thaiföldi tengerparton, vagy miattam a go-go bárokban, akkor nem kell a thaiföldi mentalitást kívülről bemagolnia. Elég, ha az orrára csippenti napszemüvegét, eldobja magát és élvezi Thaiföld örömeit és szépségeit. Egészen másképpen néz ki a dolog, ha szeretnénk ott hosszabb időt, akár éveket is eltölteni, dolgozni. Én mindig azt mondom, nem mindegy, hogy turista vagy Thaiföldön, vagy köztük élsz, vagy velük együtt élsz. Az első esetben a thaiföldi életfilozófia ismerete és megértése hasznos lehet. A második esetben még hasznosabb, de ha velük együtt élsz, akkor szerintem, elengedhetetlen.

Ha valaki Thaiföldre tart, legyen vele tisztában, hogy egy olyan világba érkezik, ahol az emberi értékeket teljesen másképpen pontozzák és ítélik meg. Ki merem mondani, az európai és a thaiföldi kultúrának szinte nincs egyetlen érintkezési pontja sem. Ami nekünk igaz, fontos és szent, az a thaioknak nem igaz, fontos és szent, és fordítva. Egy thai mindennél jobban értékeli embertársaiban, hogy legyen szép, szeresse a családját, legyen mindig vidám és jókedvű, és főleg legyen udvarias. Eddig szép és jó, ezeket a dolgokat mi is szeretjük, de ami nálunk felelősséget, udvariasságot jelöl, az Thaiföldön egészen más jelent. Egy zsúfolt buszban egy gyerek sosem fogja átadni helyét egy idősebb bácsinak, senki sem tárja szélesre előtted az ajtót, a kapott ajándékot nem köszönik meg, egy thai sosem vesz a feleségének virágot, és még folytathatnám. Udvariasság thaiban egészen mást jelent, mindig, minden élethelyzetben pozitívan gondolkodni, cselekedni, mások érzéseit, boldogságát nem megbántani, másokra magukat nem erőltetni.

Ennek a kifejezésnek a neve Thaiföldön „kreng chai“ (greng csáj). Szó szerint talán a szív, vagy a megértés félelme, de értelemszerűen meg sem próbálom lefordítani. Sokan megpróbálták magyar, angol, német fordításokkal megmagyarázni, mint például önzetlen, alázatos, figyelmes, udvarias, megfontolt, tisztelettudó, de ezek a szavak még közel sem jelzik a kreng chai igazi tartalmát. Általánosságban a kreng chai nem más mint egy félelem, hogy ne sértsen, ne bántson meg másokat. De már maga a félelem szó is túl kemény ahhoz, hogy értelemszerűen használhatnánk. A kreng szó lefordítása lehetetlen. Nem könnyű megérteni, hogy mit jelent, talán sokkal egyszerűbb ha megint példákat mesélek.

Éjjel szeretnék kimenni klotyóra, óvatosan felkelek, lábujjhegyen kimegyek a hálószobából, nehogy felkeltsem arany kis feleségemet. Ez az én kreng chai-m a feleségemmel szemben.

Már ebben a nagyon egyszerű példában is meg lehet mutatni, hogy mekkora különbség van a thaiföldi és az európai életfilozófia között. Mi egy megfontolt cselekedettel lépünk ki óvatosan az ágyból, nem akarjuk oldalbordánk nyugalmát megzavarni. Egy thai, lassan és óvatosan kell fel az ágyból, mert fél, hogy a felesége felébred. Fél, mert a másik alszik. (itt ne vegyük szó szerint – mint már említettem – a félelem szót.) Ami nálunk egy meggondolt cselekedet, az a thaioknál életfilozófia.

Bedöglött az autóm, elmegyek egy szervizbe, megjavítják, kifizetem. Ez egy szolgáltatás.

Bedöglött az autóm, jön a barátom aki autószerelő, megjavítja kocsimat, ez egy szívesség.

Bedöglött az autóm, megkérem barátomat akinek gőze sincs az autóról, hogy jöjjön és segítsen nekem. Szívesen vállalkozik, ez az ő kreng chai-ja velem szemben.

A kreng chai nem ismerete és helyes értelmezése thaiföldi létünk folyamán nem kevés problémát jelenthet.

Megyek feleségemmel a faluban. Kookei meglát minket, szívesen vendégségbe invitál. Asztalhoz ülünk, éhes vagyok, jól bekajálok, még a tíz ujjamat is megnyalom. Ahogy megyünk haza, feleségem kérdőre von. – „Bolond farang! Megetted Kookei összes kajáját, nem maradt neki egy falat sem. Ő egy szegény asszony, nincs sok pénze. Ez nem kreng chai!“

Pironkodok de a leckét megjegyzem.

Másnap megyünk feleségem mamájához, meghívott ebédre.

Éhes vagyok, de csak mindenből egy kicsit veszek. Amikor megyünk haza, feleségem megint nekem esik. – „Egy bolond farang vagy te, mamám süt és főz neked, te meg csak keveset eszel?“

„Na, de ugye tegnap…“

Feleségem közbevág. – „Ha a családban vagy egyél sokat, ez kreng chai, különben megbántod az anyukám!“

Egy nap találkozunk a falu polgármesterével. Szívesen integet egy ebédre, felesége éppen most sütött, főzött, leültek az asztalhoz. Nem vagyok éhes, de csatlakozom hozzájuk. Jön a tányér, mindenből kicsit eszek.

Mikor elmegyünk, feleségem hozzám szól. – „Okos farang, ez a kreng chai!“

Legközelebb Kookei kitesz az asztalra 6 papayát. – „Tessék, vidd el.“ Aha, tanultam, megköszönöm és elveszek egyet. Ez az én kreng chai-om Kookeijal szemben. Értékelem jóságát, de nem használom ki. Anyósom az asztalra tesz 6 papayát. – „Tessék, vidd el.“

Nem teketóriázom, becsomagolom mindet. Ez az én kreng chai-om anyósommal szemben, szívesen adta, szívesen viszem. Megengedtem neki, hogy bőkezű legyen.

Anyósom szeretne egy szép ruhát, de csak Bangkokban kapható. Tudja, megyek a fővárosba, tudja vehetnék ott egyet. De nem szól nekem, mert ez nekem gond is lehetne. Keresnem kell áruházat, órákba kerül, ezért nem lesz időm moziba menni. Nem szól tehát nekem, nem kér meg, ez az ő kreng chai-ja velem szemben.

Ha egy thaiföldi hibát követ el, eszedbe ne jusson tévedését másoknak megemlíteni. Egy üzemi megbeszélésen, habár tudod, hogy a kollégád a munkáját nem rendesen végzi el, a te kreng chai-od ezt mások előtt titokban tartani. Egy thai sosem kér fizetésemelést, mert ez az ő kreng chai-ja a főnökével szemben. Ha a főnököd megkér, hogy dolgozzál szombaton, szívesen elvállalod, mert nem szeretnéd ha a feljebbvalód csalódjon. Ha egy thaiföldit az utcán megkérdezel, (lányokat, asszonyokat illetlenség!) hogy merre van a múzeum és arról gőze sincs, mindent mond csak az igazat nem. Ez is egy kreng chai. Mivel a thaiföldi életfilozófia kerüli a másoknak „bánatot“ okozni, ezért azt válaszolja amit feltételez, hogy mit szeretnél hallani.

Meghívom thaiföldi barátaimat egy vacsorára. Thaiföldön mindig az fizet aki meghívja a többieket. (Csak úgy mellékesen említem meg, hogy gyakran a rangon legfelül álló fizet és ez a thaiok fogalma szerint mindig a farang, vagyis te.) A vacsora végén fizetni kell, keresem a pénzemet. Nem találom, otthon felejtettem, a pénztárcámat, izzadok, nem tudok fizetni, ez egy nagy szégyen. Suwan barátom látja, hogy szenvedek, szól, hogy ma ő fizet. Ez természetesen arcom elvesztését jelenti ma este, nem engedhetem meg.

„Hadd fizessek barátom!" – kér Suwan – „Ma nyertem egy csomó pénzt a lottón."

Ez persze egy hazugság, de ezzel megmenti a helyzetem. Most megengedhetem arcom elvesztése nélkül, hogy ő fizessen. Ez Suwan kreng chai-ja velem szemben. Ebben a példában jelentkezik a kreng chai egy másik jelentése is, a respekt mutatása idősebbek vagy a rangon felettünk állókkal szemben. Egy fiatalabb vagy rangon lejjebb álló valamiben segít anélkül, hogy megsértené a másik arcát. Egy fiatalabbnak mindig kötelessége az idősek érzéseit figyelembe venni.

Hogy a mindennapi életben a kreng chai nem helyes használata milyen problematikus lehet, még egy példa. Fentebb említettem, hogy egy éttermi vacsorán szinte mindig (kivéve ha meghívás van) a rangon legfelsőbb polcon állója fizet. Ez a thaiföldiek szemében mindig egy farang. Most hadd ne menjek bele részletesen azokba a tévhitekbe és félreértésekre amelyek mindig azzal végződnek, hogy leveszik a farangot, Mr. ATM-et. Ez így nem igaz. Jegyezzük meg, ha egy farang, vagy egy rangosabb thai kéri a számlát, nem azért teszik az orra elé, mert hülyére akarják venni. Ha a ranglétrás szeretne fizetni és ezt egy fiatalabb elutasítja, illetve jelzi, hogy majd ő fizet, ez Thaiföldön egy nagy udvariatlanságot jelent. A rangidős méltóan van megsértve, rosszul érzi magát, mert nem tudta kimutatni a magasabb rangját. Nem tisztelték, megsértették a méltóságát. Elvesztette az arcát.

Tudom, most néhányan mérgesen csóválják a fejüket, mert szerintük ez semmi más mint az arcátlan kihasználása egy farangnak, pedig amire sokan azt hiszik levágás, az kreng chai is lehet.

Ha most nem értettél volna meg mindent, mai pen rai. Egy angol írónő egész könyvet szentelt csak arra, hogy a kreng chai-t elmagyarázza. Érdekesség, 100.000 példányt adott el. Ki gondolta volna.

Pattaya nem Thaiföld? 1. rész

Bangkok Charlie felhúzta a szemöldökét. Szerinte Pattaya nem Thaiföld és Thaiföld nem Pattaya. Sokan helyeselnek is neki. Kevés város van a világon, amely ennyire megosztja a véleményeket mint ez a Bangkoktól délre fekvő tengeri turistaváros. Itt, ahol alig 100 éve a legnagyobb épület az egy méter magas halászkunyhó volt és az összlakosság alig haladta meg a 12-t, ma 100.000 lakos van regisztrálva. A valóságban több mint félmillióan élnek itt, ebből kb.40.000 állandóan kavargó farang. Évente 9-10 millió és egyre több nyaralós látogató. Kétségtelen, a városnak van egy hatalmas húzóereje.

A többi millió és millió turista ezt egészen másképpen látja és egy hatalmas kanyart csinál a város körül. Érthető, Thaiföldön vannak sokkal jobb, érdekesebb, szebb helyek is. És mégis, én nem tudok igazat adni Bangkok Charlie-nak, szerintem Pattaya igenis Thaiföld és Thaiföld igenis Pattaya. Szerintem nincs Thaiföldön egyetlen másik város sem ahol a politikai, gazdasági, kulturális és szociális ellentmondások ennyire tipikusak és ennyire élesen megfigyelhetők lennének mint éppen Pattayán.

Egyáltalán, lassan elterjed egy téves felfogás, aki Pattayára megy szabira az olyan is, az egy másodosztályú turista, az meg is érdemli! Phukettel jobban lehet dicsekedni. Pedig Bangkok után ebben a városban van a legtöbb turista attrakció. Hadd ne soroljam fel valamennyit és azt is csak vázlatosan.

Kevesen tudják de a méltón híres Damnoen Saduak úszópiac mellett van több úszópiac is, többek között Pattayán a Floating Market. Igen, tudom, ez csak egy mesterséges utánzata a többinek, na de mégis, azért rossznak annyira nem rossz. Ha már az ember ott van, meg lehet nézni nyugodtan. Amin én különben meglepődtem, hogy a legtöbb árus a szokásos giccsekről lemond és mérsékelt áron egész jó dolgokat lehet vásárolni. Akit érdekel, inkább a kora esti órákban menjen, mert akkor több ingyenes műsor is látható, pl kick-box, vidám táncolás, éneklés – ha egyáltalán ezt a rikácsolást éneklésnek lehet nevezni.

Aki szereti a maketteket annak egy látogatás a Mini Siam-ban kötelező. Itt nem csak Thaiföld történelmi épületeit lehet mini formában megcsodálni, hanem többek között az Eiffel-tornyot, a Szabadság szobrot New Yorkból, és még sok mást. Elefánt,- tigris-, krokodil-, kígyó- vagy akvárium barátok figyelem! Pattaya körül szétszórva valamennyi megtalálható, lehet elefántolni, lehet tigrissel fotózni, krokodilusokat egy egész csirkével megetetni vagy bosszantani, kígyókat csókolgatni, sőt a lassan már csak a fogságban megcsodálható óriás mekong harcsát is bogyókkal megetetni. Aki tengeri halak után érdeklődik annak az Underwater World Pattaya tudom ajánlani vagy egy napos pecás kiruccanást garantált halfogással. Én gyanítom a hajók alatt búvárok akasztgatják a halakat a tök turisták horogjára, mert meglepően jók szoktak lenni a fogások. Minket ez teljesen hidegen hagy, hal az hal, megesszük.

Valamennyi hotel vagy taxis ismeri a címeket, ha érdekel meg fogod találni valamennyit. Én külön ajánlom a sziklába égetett és bearanyozott ülő Buddha megkeresését, állítólag a legnagyobb a világon ebben a stílusban. Pár lépéssel tőle elefántolni is lehet.

Igaz, ami igaz, Pattaya nem tud a strandjával dicsekedni, annál inkább a promenádjával. Ez a kilométer hosszú sétálás a tengerparton, főleg ha éppen vásár van, azért nem semmi. Aki igazán strandolni szeretne annak nagy szeretettel ajánlom a Ramayana Water Park-ot , nem fog csalódni benne. Mi lenne egy, szerintem a „világonnincstöbbéilyenolcsó,“ 45 perces hajókázással a Koh Larn sziget felé? Nem hiszem, hogy ez a pici, de ékes sziget rögtön Pattayával szemben a kristálytiszta vízzel, aranysárga homokos strandjával nem fog téged is megörvendeztetni. Sajnos elég gyakran túlzsúfolt, vagy a mókás oroszok, vagy a csörtető kínai garázdálkodnak, ne menj a hétvégén.

Pattaya tengertől távolabb eső részei is érdekesek, a templomok, a tipikus thai piacok, éttermek, semmivel sem maradnak le a többi thaiföldi várostól, nem kell szégyenkezniük.

Ami Pattayán különlegesen kedvező, hogy centrumos fekvése nagyon megkönnyíti a napi kiruccanást Bangkokba. Figyelem! Nem mindegy melyik busztársaságot választjuk. Először is, érthetetlen árkülönbségek vannak, másodszor a bangkoki végcélok is lényegesen eltérnek. Hasonlóan egyszerű az alig 80 kilométer távolságra fekvő Koh Samet felderítése is, egy nemzeti park, így a farangoknak beugrót kell fizetni. Ettől függetlenül a sziget valóban nagyon szép, még akkor is ha 1 nap bőven elég az összes kincse megtekintésére. Pattaya dicséretére szóljanak az iránytaxik – songthaew – is, szinte ingyenesen lehet velük körbeszáguldozni, ami itt 10 bathba kerül az Samuin, Phuketen még 400 bathot is lehet.

És még sorolhatnám, Pattayán 2-3 hetet nagyon kellemesen el lehet tölteni. Miről is beszélünk itt? Ez nem lenne Thaiföld?

Hoppá! Vagy elfelejtettem valamit? De hiszen eddig szó sem volt Pattaya leghíresebb turista attrakciójáról, a híres-hírhedt Walking Streetről. És mi van a gogo-bárokkal,a prostituáltakkal, a ladyboyokkal? Alkohol, kábítószer, sex, akármerre csak nézek.

Hát igen, ez az érem másik oldala, ez is Pattaya. Pattaya éjszakai életéről gondolhat mindenki amit akar, egy biztos, aki nem szereti a hangos zenebonát, az ne jöjjön ide. Több száz gogo-bár, sör-bár, ilyennek-olyannak nevezhető lebuj, meg mit tudom én milyen sutyi-kricsmi várja napról napra a kiszomjazott és kiéhezett turisták tízezreit. Még a hamburgi vagy párizsi kuplerájnegyed törzsvendége is állandóan kapkodja a fejét. Sehol a világon nincs ekkora kupacban ennyi csinos és mosolygó leányzó, akik táncolva és énekelve minden este a naplemente után a hálójukat kivetik és csábosan vadászatra indulnak. Bizonyára nem azért ülnek fülig érő szoknyájukban a bárpulton mert éjszaka nem tudnak aludni vagy mert nincs otthon internetjük. A neonreklámok nappali fényt teremtenek, a zene bömböl mindenhol. Mindenhol kéjelgő férfiak, akiknek az egyetlen látogatási célja, megismerni az „igazi thai kultúrát“, mulatni, zabálni, eszméletlenségig sört és mekong-whiskyt vedelni és hajnalban egy lányt a hotelbe cipelni. Nap mint nap, 2-3 héten keresztül. Mondjuk meg őszintén, Pattaya tengerparti része, a Walking Street vezérhajóval nem más, mint egy hatalmas kupleráj.

Én nem vagyok az erkölcs gyermeke, nekem semmi kedvem nincs Pattayának ezt az oldalát sem megítélni, sem elítélni, ha az idelátogató kedves vendégek ezt keresik és szeretik az a magánügyük. Én is voltam már Pattayán, én is voltam már a Walking Streeten, én is forgattam a szememet, látni azért látni kell. Én nem fogom most azt mondani, hogy ezért kár Thaiföldre jönni. De egy biztos, a turista Pattayán a hotelmatrac és a sörösüveg a bárpulton között Thaiföldről nem sokat fog megtudni.

Ajajajaj, mit is mondtam? Pattaya nem a Thaiföld ismertető füzete? Talán Bangkok Charlie-nak mégis igaza van és Thaiföld nem Pattaya, Pattaya nem Thaiföld? Azért ilyen könnyen nem adom fel, elárulom, ez csak az első menet volt. Pattayára és erre a témára még (többször) visszatérünk, hogy a vitát véglegesen eldöntsük ahhoz sokkal mélyebbre kell ásnunk. Sokkal de sokkal mélyebbre. És bele kell néznünk a több ezer alig 18 éves go-go-lány szívébe és szemébe, és ha nem csak felületesen odapillantunk, láthatjuk Thaiföld igazi tükörképét. Bizony, bizony, de még mekkora Thaiföld Pattaya.