BÖJTE CSABA

A SZERELEM ÖSVÉNYE

Hogyan készüljünk
az életre szóló házasságra

Fényképezte

Szekeres Béla

Böjte Csaba további könyvei
az Open Books gondozásában

A létezés öröme

A szeretet bölcsője

Az élet jó oldala (Csák Jánossal)

© Böjte Csaba, 2024

Fotók © Szekeres Béla

© Open Books, 2024

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia

Alkotó szerkesztő Csák Anna

Szerkesztő Laik Eszter

Borítóterv és tipográfia Kathi Zsolt

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-421-5

TARTALOM

BEVEZETÉS

Nem jó az embernek egyedül

Bizalom, hűség, irgalom

Ötven év garancia

Aki az oltár előtt letérdel, amellett az Isten is letérdel

A házasság olyan, mint a szívátültetés

Krisztus a példakép

ELSŐ STÁCIÓ: ÖNISMERET

Ki vagyok én?

Alapozd meg magad

Nem csak az ujjlenyomatod, te magad vagy egyedi

A legtöbbet kell kihoznod magadból

Képes leszel felnőni

Feladat

MÁSODIK STÁCIÓ: ZSÁKUTCA

Lehull minden fátyol

Nem az érzelmeknek kell irányítania

Van-e valaki, akinek ez rossz?

Nincs az az elesés, amiből ne lehetne felállni

Ha elengedem a gyeplőt

Egészen biztosan megadatik a lehetőség

Legyen meg a magad álma

Feladat

HARMADIK STÁCIÓ: ISMERKEDÉS

Mutasd meg önmagad, és gyönyörködj benne is

Nézd meg úgy is, hogy borzas és duzzogós

Neki még ez is jól áll!

Nem egy virágot akarsz letépni, hanem egy világot meghódítani

A barátságokból bármi lehet

Sokféle hivatás van a világon

Nem mi vagyunk egymás számára a cél

Az egyik a jobb kéz, a másik a bal

Feladat

NEGYEDIK STÁCIÓ: DÖNTÉS

A döntéssel egyvalami vagy -valaki mellett kötelezed el magad

Minden egyes kisebb döntés a boldogság felé vezet

A józanság fényénél

Soha nem egyedül hozzuk meg

A szerelem erőt ad a lemondáshoz

Aki sodródik az árral

Van, akit nógatni, van, akit hógatni kell

Az ég a földtől nincs messze

Tartsd be, amit leírtál, én is betartom, amit vállalok

Meg kell tanulni kicsiben

Feladat

ÖTÖDIK STÁCIÓ: LEÁNYKÉRÉS

Kell hozzá a romantika, a virág, a figyelmesség

A belső bizonyosság

Legyen piros betűs ünnep

Nem a külső körülményeken múlik

Fiatalon is bele lehet vágni

Szépen és jól tálald

Feladat

HATODIK STÁCIÓ: JEGYESSÉG

A szentté válás hosszú folyamat

A szeretet tüzében

Szeretet = kiüresedés + megtestesülés

Minden nap egy vizsga lehet

Az eljegyzés a fészekrakás időszaka is

Ez az élet rendje

Van valahol valaki, akit Isten számodra teremtett

Adj szeretetet, és majd kapsz is

Feladat

HETEDIK STÁCIÓ: HÁZASSÁG ELŐTTI NEMI ÉLET

Attól vagyunk kultúrlények, hogy megadjuk a módját

A menyasszonyi fátyol is jelkép

A tisztaság mint legfőbb érték

Sokkal több vagy, mint a testi vágyak

Ilyen a világ körülöttünk

Ne hozz elhamarkodott döntést

Feladat

NYOLCADIK STÁCIÓ: HÁZASSÁG

Megtaláltam, mától fogva az enyém!

Az új családhoz való kötődés erősítése

A házasság a kompromisszumok művészete

Nem kell magad feladnod

Az értékek közös kosara

Szabad elhatározásból, szabad akaratból

Az oltár előtt is erősítsék meg

Amit Isten egybekötött, azt ember ne válassza szét

Nem lehetetlen dolgot kér tőlünk

Feladat

KILENCEDIK STÁCIÓ: ÖRÖK HŰSÉG

Melletted én is több vagyok, mellettem te is több vagy

Jóban, rosszban, mindhalálig

Kicsi és nagy dolgokat egyaránt

Botladozó az ember

Megtapasztalni a tiszta, őszinte szerelmet

A hűségnek ára van

Keress társakat!

Feladat

ÖSSZEFOGLALÁS

Gyönyörű élmény

Tanösvény és zarándoklat

El kell engedned, ami mögötted van

A házasság csapatjáték

Nem Isten akarata, hogy fájdalmat okozzunk egymásnak

Feladat

BEVEZETÉS

„Tiéd vagyok, szép angyalom, tiéd, és
Te az enyém vagy mindörökre!
Együtt lépünk az élet határáig
Rózsákra, tövisekre,
S ha átörültük, átbusúltuk éltünk,
Együtt fogunk a sírban porlani…
Isten kötötte össze lelkeinket,
Ember nem képes elválasztani.”

PETŐFI SÁNDOR: HOL A LEÁNY, KI LELKEM RÖPÜLÉSÉT… (Erdőd, 1847. május 18.)

„A mi elválásunk hosszú, de örök nem lehet. Már most kezedben jövőm; ha szép lesz az, neked köszönöm, ha fájdalmat adsz bérül, könyörögni fogok, hogy te boldog lehess; s ha e kérésem meghallgattatik, én sem leszek boldogtalan.”

SZENDREY JÚLIA NAPLÓJÁBÓL (Erdőd, 1847. április 26.)

NEM JÓ AZ EMBERNEK EGYEDÜL

Ha a házasság kérdése szóba jön – főképp a felbomló házasságoké –, sokan csak vonogatják a vállukat: ilyen a mai világ, nehéz jól dönteni. Egy hasonlat jut erről eszembe. Ha sok a baleset az úton, a rendőrök nem azt mondják, hogy „sajnos így élünk a mai világban, tudomásul kell venni, az X vagy a Z generáció már csak ilyen” – hanem fogják magukat, kiraknak traffipaxot meg táblákat, jelzéseket festetnek az útra, és megbüntetik a szabálytalankodókat, elveszik a jogosítványát annak, aki vétett. Ettől aztán, hogy, hogy nem, kevesebb a baleset. A közlekedést felügyelők tehát nem tudomásul veszik, hogy „ilyen az ember”, hanem arra törekednek, hogy csökkentsék a balesetek számát. De mondhatok egy másik hasonlatot is: ha egy repülő lezuhan, a szakemberek nem széttárják a kezüket, hogy ilyen ez a mai világ, így kell elfogadni, hanem áttanulmányozzák az aerodinamika törvényeit, és ha kell, ezerszer újratervezik a szerkezetet, míg végül biztonságosan repülhetnek vele.

Hasonlóképpen, nem a vak véletlennek kellene vezetnie az úton bennünket, hogy boldog házasság legyen a vége.

Úgy gondolom, nekünk, felnőtteknek, papoknak, pedagógusoknak, szülőknek éppúgy mindent meg kellene tennünk, hogy a gyermekeink magánélete jól sikerüljön. Egy apának, anyának nincs annál nagyobb öröme, mint ha azt látja, hogy a fiatalok boldogok, megértik egymást, jönnek az unokák, bulitól zajos a ház. Ugyanakkor nagyobb szomorúsága sincs annál, ha a lánya, fia nem állapodik meg senki mellett, vagy ha igen, a magánélete nem úgy alakul, ahogy kellene; hogy nincsenek gyerekek, unokák, csak veszekedés, civakodás. A legtöbb szülő odaadná a fél karját csak azért, hogy boldognak lássa a gyermekét.

A Jóisten a szívünkbe írta a boldog, szép házasság ideáját. A mi gyerekeink, akik a Szent Ferenc Alapítvány otthonaiban nevelkednek, általában nem túl jó modellt látnak otthon – legtöbbször sajnos épp ezért kerülnek hozzánk. De ha valakit már egészen fiatalon arra kérünk, hogy csöndesedjen el, és írja le egy lapra, szerinte milyen az igazi, a szép, az ideális házasság, pontosan azt önti majd szavakba, amit az egyház is tanít. Vagyis mélyen belül ott van bennünk a vágy a másik ember oldalán megtapasztalható végtelen békére, boldogságra.

Én olyan Istenben hiszek, aki nem ad nekünk megvalósíthatatlan feladatot.

Milyen érdekes, hogy a teremtéskor a mi mennyei Atyánk mindennel meg van elégedve, amit alkot – minden úgy jó, ahogy ő azt elkészítette. Az egyetlen dolog, ami nem tetszik neki, hogy magányos az ember. Nem jó az embernek egyedül – mondja. Erre találta ki a házasság intézményét. És nem hiszem, hogy lehetetlen feladatot róna ránk azzal, hogy boldoggá kívánja tenni általunk a társunkat. Csak hát, ahogyan a közlekedési szabályokat meg kell tanulni, néhány alapvető dolgot a házasság előtt is tisztázni kell. Így sokkal nagyobb esélye van annak, hogy szépen, szentül végződjön a közös élet.

Én olyan Istenben hiszek, aki nem ad nekünk megvalósíthatatlan feladatot. „

BIZALOM, HŰSÉG, IRGALOM

Sokat gondolkodtam, miféle mentorálással segíthetnénk a fiatalokat, hogy jól döntsenek. De még akár az idősebbeket is. Nincs felső korhatára, hogy mikor lehet férjhez menni vagy nősülni. A Szentírás és az egyház is támogatja a második esélyt: valaki később kapja meg élete célját, boldogságát, van, aki előbb.

A hagyományos jegyesoktatás során a házasság előtt álló párok eljárnak a paphoz, hogy megismerjék a házasság szentségét. Én olyan oktatóanyagot szerettem volna, ami vidám, és egy „húzónév” áll a középpontjában; valaki, aki példakép lehet vagy egyfajta mentora a házasságra készülő fiataloknak, pároknak. Mivel 2023-ban ünnepeltük Petőfi születésének kétszázadik évfordulóját, arra gondoltam: nézzük meg, hogyan ismerkedett Sándor Erdély földjén, és hogyan kötötte össze az életét szerelmével, Szendrey Júliával!

Ahogy utánanéztem, döbbenten láttam, milyen gazdagon dokumentált az ő kapcsolatuk: Petőfi írt vagy negyven szerelmes verset, de még Júlia is tollat ragadott, és megörökítette a gondolatait. Arra jutottam, hogy Petőfi és Júlia kapcsolata alapján össze lehetne állítani a fiataloknak egy jegyesoktatási „szerelemtanösvényt”. Tudatosan nem egy szentet választottam példaképül, a költőt és a feleségét ugyanis felekezettől és meggyőződéstől függetlenül egyaránt tiszteljük, becsüljük. És mivel a szerelemmel együtt jár a költészet, úgy gondoltam, a poézis segítségével tömören és velősen fogalmazhatnánk meg a fiatalok számára egy emészthető, átlátható, világos útmutatást.

Nagyon igaz a mondás, hogy Qui bine docens, bine distinguen, vagyis aki jól osztja fel a dolgokat, az jól tanít. Én kilenc részre osztottam fel ezt a jegyesoktatási kurzust, és Székelyhídon építettünk is egy ennek szentelt parkot. Van ott is egy házunk, és amikor a városi termálstrand mellett eladó lett egy egyhektáros terület, úgy döntöttünk, megcsináljuk a tanösvényt. Székelyhíd arról is nevezetes, hogy Petőfi ott írta az első, szerelemről szóló versét.

… én örülni, de sírni sem láttam annyi embert bármi másért, mint a házasság miatt. „

Az egyházban nemcsak a házasságra, hanem a többi szentségre is felkészítjük a jelentkezőket. Ez régi hagyomány, hiszen az egyház nem szokta csak úgy, meggondolatlanul odalökni a szentségeit. Ám ha belegondolok, én örülni, de sírni sem láttam annyi embert bármi másért, mint a házasság miatt. Ha jól sikerül, akkor egy életen át fény, öröm, boldogság költözik a fiatalok szívébe, minden csupa madárcsiripelés. Ellenben ha kölcsönösen fájdalmat okoznak egymásnak, annál a fájdalomnál talán nincs is mélyebb, gyötrőbb kín, és sok esetben nem is tudnak talpra állni egy-egy, a kapcsolatukat ért csapás után.

Örök kérdés, hogy amit tanítunk az egyházban, vajon mennyire szól azokhoz, akiknek Isten vagy nem foglal el központi helyet az életében, vagy nem is hisznek Benne. Segít-e nekik az ige, s ha nem, akkor mi? Vonatkozik-e rájuk is a szentség?

A katolikus tanítás szerint vannak anonim keresztények, olyanok, akik nincsenek megkeresztelve. Valaki talán soha nem is hallott Jézus Krisztusról. Ám mivel Isten a törvényét a szívünkbe írta, elképzelhető, hogy ez a személy is szépen él a lelkiismerete szerint, akkor pedig közel áll Krisztushoz. Nem az ő hibája, hogy nem hallott róla. Ilyen szempontból pedig nincs lényeges különbség egy keresztény és egy nem keresztény házasság között. Mert ugyanarra vágyik a lelke mélyén a nő, a férfi, akár meg van keresztelve, akár nincs. Melyek ezek a legfőbb értékek? Bizalom, hűség, irgalom. A jó házastárs ugyanazokat az értékeket szeretné adni is, kapni is. Ezek alapján nem hiszem, hogy lényeges különbség lenne a természet törvényei szerinti házasság és a szentségi házasság között.

Ezért is választottam a Szerelemtanösvény „hőséül” Petőfit, és nem egy szentet: hogy a vallásos réteg nélkül is elfogadható, követhető mintát nyújtsunk, és hogy a Szerelemtanösvény kilenc állomása járható út legyen azok számára is, akik talán még csak most ismerkednek az egyházzal.

ÖTVEN ÉV GARANCIA

Nemrég megkeresett egyik „lányom”, akit nyolc hónapos korában fogadtam be az alapítvány egyik otthonába. Így mondom, lányom, hiszen nekem vér szerinti leszármazottam nincs, ezek a fiatalok az én gyermekeim, akik a kezem alatt nőttek fel. Nem vér és test kívánságából fogant gyermekek, hanem olyanok, akiket a mennyei Atya bízott rám. Ezt a kislányt is végtelenül szeretem, igazán aranyos teremtés. Székelyföldi vidékről való az anyukája, Vajdahunyadról, egy nehézségek sújtotta ipari területről. Széthullott a család, így került hozzánk a kislány. Van egy nagyon jó barátja, akit szintén mi neveltünk fel – most eljöttek együtt, és megkértek, hogy szeptemberben eskessem meg őket. A lány arra kért, hogy az esketésen kívül én kísérjem oda őt az oltárhoz. Nagyon szívesen megteszem mindkettőt, hiszen azt szeretném – mint örömapa és mint eskető pap is –, hogy boldog legyen.

Természetesen nem minden gyerekünket én esketem, és nem is csak a mi gyerekeink házasságkötésénél vagyok jelen, de több mint ezer fiút, leányt adtam már össze, és erre mindig büszke leszek. Bármilyen pár álljon is elém, arra törekszem, hogy legalább ötven év „garanciát” vállaljak az áldásra, amit kapnak. Mert a házasságkötés valójában egy szép szerelmi vallomás. Tehát nem a pap esketi meg a párt, ők maguk szolgáltatják ki egymásnak a házasság szentségét. A pap mint minősített tanú van jelen, akárcsak a násznagyok: igen, láttuk, hallottuk, hogy a házasulandók valóban kimondták, hogy szeretik a másikat és szeretetből választják életük társának.

Mert a házasságkötés valójában egy szép szerelmi vallomás. „

Nem viccből mondom, hogy ötven év garanciát vállalok, mert valóban azt szeretném, hogy legalább ötven évig tartson a boldogságuk. Azt már inkább tréfából szoktam mondogatni, hogy ebben a házasságkötésben, amit én nekik Isten és az egyház nevében kiszolgáltatok, benne van öt keresztelő, huszonöt év után egy ezüstlakodalom, mindez ingyenes csomagajánlatban, csak nekik, csak most, több lehetőség nincs. Az öt keresztelőből meg több is lehet, az még belefér, nyugodtan apelláljanak rá, rugalmas a csomag.

Az esküszöveg tekintetében a forma ugyan kötelez, de ha egy fiatal pár, Isten őrizzen, Bahmutban vagy más háborús övezetben szeretne egybekelni, ahol éppen bombáznak, és azt sem tudják, megérik-e a holnapot, és ott van még két katona tanúnak, akik előtt kimondják, hogy igen, mi házasságot szeretnénk kötni, én téged szeretlek, szeretetből hozzád megyek – azaz kifejezik felnőtt szándékukat, elhatározásukat, hogy a másiknak társa kívánnak lenni –, akkor ez a házasság érvényes. A konszenzus a lényeg. Amikor aztán túlélték a veszélyt, elmúlt a fenyegetettség, és már béke van, fontos, hogy elmenjenek egy plébánoshoz, és mondják el neki, hogy ez előtt a két tanú előtt örök hűséget fogadtunk. A plébános ezt be tudja jegyezni az anyakönyvbe, és írásban is érvényesíti a házasságot. Persze az a jó, ha olyanok a körülmények, hogy meg tudják adni a módját; van szép, fehér menyasszonyi ruha, orgonamuzsika, virág, miegymás. A lényeg mégis a konszenzus, hogy ők ketten ugyanazt akarják: kölcsönösen boldoggá tenni egymást, a kapcsolatból pedig nem zárják ki az élet befogadásának örömét, azaz a szerelmük nyitott a gyermekvállalásra.

AKI AZ OLTÁR ELŐTT LETÉRDEL, AMELLETT AZ ISTEN IS LETÉRDEL

Tapasztalatom szerint akik annyira szeretik egymást, hogy veszik a fáradságot, és az oltár elé járulnak, azok általában megmaradnak. A problémák azoknál szoktak előjönni, akik különösebb megfontolás nélkül állnak össze. Ők sokkal ingatagabbak. Még akkor is, ha tényleg szeretik egymást, és évekig együtt élnek. Az oltár előtt megkötött kapcsolatok ezeknél jóval szilárdabbak. És nemcsak azért, mert igenis bátorság egy fiú vagy egy lány részéről, hogy az ő drága szívének kimondja a rokonok és az egész világ előtt, hogy igen, hanem azért is, mert aki az oltár előtt letérdel, amellett az Isten is letérdel. Az ilyen pár tagjai tehát nem pusztán ketten kötnek életre szóló szövetséget, hanem Isten is jelen van közöttük. És nemcsak mint Valaki, aki a kapcsolatot megáldja, hanem mint ennek az életszövetségnek a társa. A szentségi házasság ezért rendkívüli esemény, amire alaposan fel kell felkészülni. Úgy igazán megérteni, hogy mit jelent, talán csak az utolsó ítéletkor vagy a túlvilágon fogjuk. Azt gondolom, a szentség jelenléte – vagyis ha a pár Isten színe előtt mondja ki, hogy jóban, rosszban, holtomiglan, holtodiglan társad akarok lenni – nagyon sok nehézségen képes keresztülvezetni őket.

Maga az egyház azt tanítja, és én is így hiszem, hogy csak érett, önmagát és a világot ismerő ember képes jó döntést hozni. Ne felejtsük el, hogy életre szóló döntésről beszélünk. Az egyház különbséget tesz az actus humanus és actus hominis között. Az első típusú cselekvés, az actus humanus az, amikor az értelmem, a szabad akaratom birtokában meghozok valamilyen tudatosan átgondolt döntést az erkölcsi normák ismeretében. De előfordul olyan is (ez az actus hominis), hogy leverek egy vázát vagy véletlenül előidézek valamilyen eseményt – ez is emberi cselekedet, de nem átgondolt, tudatos, az erkölcsi következményeket mérlegelő tett. Véletlenül így sikerült. A katolikus egyház szerint a házasság felbonthatatlan, egyszeri és életre szóló. De ha a felek be tudják bizonyítani, hogy ez részükről nem átgondolt döntés, megfontolt cselekedet, actus humanus volt, akkor a házasságuk érvénytelen. Az egyházban tehát megvan a törvény adta lehetőség, hogy valamilyen okból meggondolatlannak minősítse a házasságot. Ezekről az okokról és a bizonyításukról később, a házasságról szóló fejezetben részletesen is beszélek. A jegyesoktatás időszaka épp ezek tisztázására, kizárására való: ennek során nemcsak a pap feladata, hogy felkészítse a fiatalokat, hanem nekik maguknak is törekedniük kell arra, hogy a nagy lépés előtt felkészüljenek a házasságkötés szentségére. Vagyis nem kell megelégedni azzal a néhány alkalommal, amikor a plébános úr elmondja a tudnivalókat, hanem olvasni is érdemes a témáról: rengeteg jó könyv született már arról, mi a házasság, mire vállalkozik, aki házasságot köt. Gondoljuk meg, milyen alaposan megfontolja valaki, ha házat akar venni vagy egyetemre menne! Pedig az utóbbinál csupán az elkövetkező néhány évéről van szó. Mennyivel inkább át kellene gondolni az örökkévalóságot, a „holtomiglant, holtodiglant”! Ami tényleg örökre szól, hiszen a túlvilágon biztosan találkozik az ember az ő drága feleségével, férjével, és csak egy asztalhoz ültetnek majd bennünket.

Gondoljuk meg, milyen alaposan megfontolja valaki, ha házat akar venni vagy egyetemre menne! Pedig az utóbbinál csupán az elkövetkező néhány évéről van szó. „

A HÁZASSÁG OLYAN, MINT A SZÍVÁTÜLTETÉS

Amikor Széken voltam pap, előfordult, hogy februárban, tavasz elején már mondogatták a tizenhat-tizenhét éves lányok, hogy nyáron férjhez mennek. Kérdeztem tőlük: kihez? Azt még nem tudják – felelték. Abban viszont már biztosak voltak, hogy most van itt az ideje, ennek meg kell történnie. Ezeket a fiatal lányokat, fiúkat legtöbbször a szülők, rokonok hozták össze. És csakis helybélivel. Széken még csak a szomszéd szegből sem jöhetett a jövendőbeli, nemhogy a szomszéd faluból. Székről azt kell tudni, hogy három szegből áll: Csipkeszeg, Forrószeg és Felszeg. A fiatalok nem házasodtak más szegből valóval, és mégis stabilak voltak ezek a kapcsolatok. Amikor csodálkozva kérdeztem a lányokat, hogyhogy nem szerelemből mennek férjhez, meglepett, hogy úgy nyilatkoztak: ők szeretik azt, akit nekik kiválasztanak, ez számukra izgalmas, érdekes, és boldogok is vele. Előfordul – mesélték –, hogy valaki szerelemből megy férjhez, de az ilyen házasságok nem szoktak jól sikerülni. Persze mára Szék is sokat változott, de régebben biztos kiindulást jelentett a társ kiválasztásához, hogy a szülők, rokonok segítettek, biztattak, bátorítottak.

A sok utazással manapság rengeteg vegyes házasság jön létre. És bizony nehéz hűségben, szeretetben, békében leélni azt az életet, ha a másik nem ugyanazt a nyelvet beszéli, nem ugyanazt a hitet gyakorolja, nem ugyanabban a tájegységben nőtt fel, nem is hasonlóképpen gondolkodik. Ha messziről jött, ha más az anyanyelve, ha mások a szokásai, az mind-mind rizikófaktor. Úgy sejtem, statisztikailag is ki is lehet mutatni, hogy minél messzebbről érkezik a társ, annál kevésbé lehet ötven év garanciát vállalni a kapcsolatra.

Ha én biztosítótársaság lennék, minél nagyobb kulturális különbség volna a fiatalok között, annál nagyobb összegre biztosítanám a hosszú távú jövőjüket. Ha kisebb a nyelvi, a felekezeti távolság, könnyebb a másikat megismerni, megérteni. Előfordult, hogy nem is vállaltam esketést, mert nem éreztem úgy, hogy erre a kapcsolatra ötven év garanciát tudnék vállalni.

A házasság olyan, mint a szívátültetés: annak a fiatalembernek, fiatal menyecskének integrálódnia kell a családba. És minél kevesebb a családok között a különbség, ez annál könnyebben megy. Erdélyben nagyon sok vegyes házasságot látok – ezeknél tetszik, nem tetszik, meg kell barátkozni azzal, hogy a másiknak más a világa. Egy román családnak például más az ízvilága, más az ünneprendje, mások a nemzeti hősei, és még nagyon sok minden más. Nem mondom, hogy nem lehet áthidalni ezeket a különbségeket, de ez mind-mind kockázat. Akkor a legesélyesebb a boldog házasság, ha minél több hasonló vonás van a férfi és a nő között, mert a házasságban nemcsak a társamat kell elfogadnom, hanem az ő egész világát.

Ugyanakkor az is igaz, hogy nemegyszer meglepett már: a különbözőségek ellenére milyen jól egymásra találnak a párok. Olykor egy-egy különösen rátermett fiatalember megjelenik egy átlagos leánykával, vagy fordítva, a lányt látom kimondottan kedvesnek, életrevalónak, a fiút meg kicsit olyan maflának. Valami kifürkészhetetlen okból mégis egymást választják, mert így rendeltetett. Az egyház ezt úgy fogalmazza meg, hogy a házasságok az égben köttetnek. Az igazi szerelem egyfajta ajándék. Lehet, hogy volt az osztályodban egy jóképű, ügyes legény vagy egy okos, szép lányka, még jó pajtások is voltatok, mégsem jutott eszedbe, hogy komolyabb kapcsolatba kezdj vele. Mással viszont, aki esetleg messze nem tökéletes, azt érzed, hogy igen, ő az, ő kell nekem! Nem tudjuk megfejteni, miért van ez így, egyszerűen hinnünk kell, hogy az a másik valamilyen módon Isten drága ajándéka, és te is az vagy a számára. A régebbiek talán azt mondanák erre, hogy zsák a foltját megtalálja. Vagyis a párkapcsolatok nem mindig valami „logikus” alapon, észszerűen szerveződnek. Kinek a pap, kinek a papné. Nagy titok, miért épp ez vagy az a személy tetszik valakinek. Annyi fiú és annyi lány van a világon, de épp nála jelentkezik az aha-érzés: „igen, ő kell!”. Tudományos alapon talán ki lehetne barkochbázni, miért van ez így. Én mindig tudomásul veszem a párok választását. Az ő döntésük, megfontolták. És ha azt látom, hogy ezek a fiatalok tényleg nagyon szeretik egymást, és valóban együtt akarnak élni, akkor ebben természetesen támogatom őket, tanúskodom nekik. Valószínűleg nagyon ritka, amikor egy pap úgy érzi, hogy nem szívesen lenne jelen a házasságkötésnél. Ha ez történik, akkor az a dolga, hogy terjessze fel az aggályait a püspöknek.

Annyi fiú és annyi lány van a világon, de épp nála jelentkezik az aha-érzés: „igen, ő kell!". „

Az Erdélyi Egyházmegyében például az összes vegyes házasságot – katolikus, református, ortodox – fel szoktuk terjeszteni a főegyházmegyének. De nem emlékszem, hogy valaha az a válasz érkezett volna, hogy ne köttessen meg a házasság, vagy papként ne legyünk jelen. Mondhatná persze valaki, hogy ez csupán formaság, de azt gondolom, fontos, hogy az egyház által is jóváhagyott, valóban átgondolt és megfontolt lépést tegyenek a fiatalok.

KRISZTUS A PÉLDAKÉP

Gyakran felteszik a kérdést, hogy a cölibátusban élő pap hogyan adhat tanácsot udvarlás, jegyesség és házasság dolgában. Mivel aktív lelkipásztor vagyok, igen sok párt – fiatalabbat és idősebbet – ismertem már meg az idők során. Ők folyamatosan megosztják velem az örömeiket, bánataikat, így aztán kellő rálátást kapok a sikereikre és a kudarcaikra egyaránt. A boldog egymásra találások mellett sok szomorú történettel is találkozom, amikor valahogy nem megy a közös szekér. Ilyenkor panaszkodnak szegények akár a gyóntatószékben, akár a lelki vezetés alkalmával, elmondják a nehézségeiket, gondjaikat. Ezekre persze nincsenek kész válaszok, nehéz megmondani a „tutit”. A Szerelemtanösvény ebben próbál segíteni, egyfajta mentorprogram Petőfi és Szendrey Júlia vezetésével, ami talán támogathatja a társat keresőket vagy házasság előtt állókat, hogy érettebb döntést hozzanak.

Az embernek oda kell adnia az életét valakinek, valaminek. Én papként Isten kezébe helyeztem az életem. A szerelmesek egymás kezébe teszik a sorsukat. A papi, szerzetesi életben is megélhető a hűség, a kitartás, az élő szerelem, a szeretet, és ez sokszor ugyanúgy nem könnyű, mint a társkapcsolatokban. A házasságkötés szertartásánál el szoktuk mondani, hogy amiképp Krisztus szereti az egyházat, az embereket, ugyanúgy kell a házas feleknek is szeretniük egymást. Krisztus a példakép. Gondoljunk csak arra, hogy Krisztus nagypénteken is szeretett bennünket, húsvét hajnalán is szeretett, folyamatosan szeret, bármit csinálunk is. Ezzel jó magasra tette a mércét, és bizony nekünk is követnünk kellene ebben. Istent is szeressük, és egymást is. Még ha nehézségek, gondok támadnak is, merjük elfogadni, tisztelni és szeretni a másikat.

Istent is szeressük, és egymást is. Még ha nehézségek, gondok támadnak is, merjük elfogadni, tisztelni és szeretni a másikat. „

Rengeteg szerelmes verset, dalt, filmet ismerünk, de a mese általában ott szokott véget érni, hogy egybekeltek és boldogan éltek, míg meg nem haltak. Amikor megszületett ennek a könyvnek az ötlete, arra gondoltam, nézzük meg közelebbről, gyakorlati oldalról, milyen út vezet odáig, hogy „boldogan éltek”.