MATT KAHN

MINDENT A
SZERETETÉRT

A bensőséges kapcsolódás
átalakító ereje

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Matt Kahn / All for Love – The Transformative Power of Holding Space

Sounds True, Inc., 413 S. Arthur Avenue, Louisville, CO 80027 U.S.A., 2022

Fordító

Szilágyi Eszter

Szerkesztő

Szabó Tibor Benjámin

Olvasószerkesztő

Kótai Kata

Copyright © Matt Kahn, 2022

This translation published by exclusive license from Sounds True, Inc.

Hungarian translation © Szilágyi Eszter, 2022

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2022

Cover design © Édesvíz Kft., 2022

Szerző fotó: © Moss and Mint Photography 2022

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető: Dudich Ákos

Tipográfia: Damuzi Bt.

Borítót készítette: Goart Design Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-372-6

MOBI ISBN 978-963-507-373-3

MATT KAHN EDDIG MEGJELENT KÖNYVEI

Whatever Arises, Love That

A Love Revolution That Begins with You

Everything Is Here to Help You

A Loving Guide to Your Soul’s Evolution

The Universe Always Has a Plan:
The 10 Golden Rules of Letting Go

Tartalom

BEVEZETŐ

1. FEJEZET A segítőkészség az odafigyeléssel kezdődik

2. FEJEZET Nem az számít, mi az, amit nem tudnak a többiek

3. FEJEZET Nem lehet siettetni, ami már rég el van temetve

4. FEJEZET A harag valaki más traumáját játssza újra

5. FEJEZET Ha valaki harcol a fájdalmával, eltaszít téged

6. FEJEZET A sokszínűség az együttérzés irányt mutató fénye

7. FEJEZET A határok felállítása saját magunk szeretetének aktusa

8. FEJEZET A hála mindig helyénvaló

9. FEJEZET Szembenézni azzal, „ami van”, kényelmetlen lehet, és ez teljesen rendjén van

10. FEJEZET Az idő a legbölcsebb gyógyító

ZÁRSZÓ

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

A SZERZŐRŐL

JULIE DITTMARNAK:

Barátságod az egyik legnagyobb ajándék, amit valaha kaptam. Köszönöm neked ezt az utazást és azt a vadonatúj fejezetet, amibe együtt léptünk be!

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Bevezető

Történelmi időket élünk, és én itt ülök a számítógépem előtt egy olyan világban, amiben még mindig maszkot hordunk, és megtartjuk a távolságot, amiben a faji megosztottság már generációk óta bennünk él, és amiben nemzetünk fővárosát erőszakos támadás rengette meg. Akár faji, kulturális, nemi, szexuális irányultságbéli, azonosulási vagy véleménybéli szempontok alapján távolodunk el egymástól, úgy tűnik, hogy a világunkra jellemző repedések a társadalmi konfliktusok egyre mélyebb szakadékaivá váltak.

Bár sokan úgy vélik, hogy fajunk evolúciója az összeomlás szélére sodort minket, én ebben is egy fantasztikus lehetőséget látok arra, hogy a lehető legnagyobb mértékben felébresszük a tudatunkat. Talán ez az az ébresztő, amiről a világ sohasem tudta, hogy szüksége van rá. Mi van akkor, ha a jelenlegi konfliktusok valójában az igazi béke és az embertársainkkal való egyesülés felfedezésének nyitányai? Mi van akkor, ha miközben egy tudatosabb, együttérzőbb és szorosabb kapcsolatban álló társadalom felé mozdulunk el, egyre inkább a tudatára ébredünk annak a fájdalomnak, ami elválasztja szívünket az egész összességétől? Talán így fog az emberiség a kiáradó szeretet 0Vízöntő korszakába lépni – nagyobb hatásúan, mint történelme során valaha.

Ezekben az időkben minden különbség, amit másokban fedezünk fel, átható motiváció lehet ahhoz, hogy mélyebben is felfedezzük az egymással való összekapcsolódásunkat. Ahelyett, hogy a spiritualitás olyan téma lenne, amit csak csendben, egymás között beszélünk meg, világot egyesítő szerepének fontossága továbbra is villámgyorsan terjed minden kontinensen. Az egyéni és kollektív fejlődés minden lehetőségével együtt természetesen olyan készségekre is szükségünk lesz, amik segítenek eligazodni ezen az úton. A cél az, hogy egy olyan evolúciós faj születhessen, amely hajlandó jobbá válni, mint az előtte élt generációk, készen kell állnunk arra, hogy közelebb kerüljünk a saját szívünkhöz, és megadjuk másoknak azt a tiszteletet, elismerést és bátorítást, amit mindenki megérdemel, és amire mindenki vágyik. Ha fajunknak az a sorsa, hogy tudatosabb és együttérzőbb legyen, azoknak a készségeknek, amiket napi szinten kell alkalmaznunk, ugyanezekben az elvekben kell gyökerezniük. Így mi magunk válunk azzá a kézzelfogható változássá, amit mindannyian látni szeretnénk. Azért vagy itt, hogy megkapd azokat az ajándékokat, amiket a Mindent a szeretetért kínál a számodra.

A támogató elfogadás formáló ereje

Talán felteszed magadnak azt a kérdést, hogy tulajdonképpen mit is jelent számodra és mások számára a támogató elfogadás. Mit jelent számunkra a támogató elfogadás? című cikkében Heather Plett író és tanár úgy fogalmaz, hogy a támogató elfogadás „azt jelenti, hogy hajlandóak vagyunk egy másik ember mellé állni, bármilyen úton is jár éppen, méghozzá anélkül, hogy ítélkeznénk felette. Nem éreztetjük vele elégtelenségét, és nem próbáljuk megváltoztatni vagy befolyásolni az eredményt. Amikor támogató teret tartunk valaki más számára, kitárjuk a szívünket, feltétel nélküli elfogadást tanúsítunk, és elengedjük az ítélkezést és a kontrollt.”

Rheeda Walker, a Houston Egyetem klinikai pszichológusa, kutatója és professzora, valamint a The Unapologetic Guide to Black Mental Health szerzője kiegészíti ezt az alábbi magyarázattal: „A támogató elfogadás… azt jelenti, hogy mindenféle sürgetés nélkül kezdeményezünk, empatikusak vagyunk egy másik ember helyzete vagy körülményei iránt, és időt szánunk az illetőre, hogy megtehesse, amire csak szüksége van, például, hogy hangot adjon a fájdalmának, a haragjának vagy bármilyen komoly érzésének, és megkapja, amire szüksége van ahhoz, hogy támogató és nem ítélkező módon kommunikálhasson.”

A támogató elfogadás annak a tudatosításával kezdődik, hogy minden emberi lény az egzisztenciális fejlődés és érzelmi érés útján van. Mivel minden életforma a tudat megnyilvánulása, mindegyik kapcsolatban áll a szerető és szent intelligenciával, aminek természete a folyamatos fejlődés, növekedés és tágulás. Ez az oka annak, hogy minden pillanat úgy lett megtervezve, hogy olyan helyzetekbe kerülj, és olyan hatások érjenek, amik segítségével a tudat egyik szintjéről a következőre kerülhetsz. Bár minden ember maga dönti el, milyen gyakran akar továbbfejlődni, az ihletett, szívből érkező támogatás ajándéka serkenti a mélyreható gyógyulást, és mindenkiben elősegíti a legdicsőségesebb áttörést.

Ha őszintén felajánlod magadnak és másoknak a támogatás ajándékát, kedvességed azt az üzenetet küldi, hogy miközben mindannyian a saját utunkat járjuk, senki sincs olyan egyedül, mint amilyennek érzi magát – különösen akkor, ha tudja, hogyan kell a konfliktusokra békésen, szeretettel válaszolni. Mivel az interakció pillanatai mindig legmagasabb evolúciónk fejlődését szolgálják, minden egyes találkozás számtalan lehetőséget tartogat magában, hogy megerősítsük az egymás közötti kötelékeket. Akár úgy, hogy az eredmények a terv szerint alakulnak, akár úgy, hogy valamilyen váratlan változás stressze befolyásolja őket. Minél inkább megtanuljuk, hogyan tartsunk fenn teret a bennünk kibontakozó fejlődésnek, annál könnyebb lesz szembenézni a nehézségekkel, még akkor is, ha mások legelviselhetetlenebb ítéleteikből, fájdalmukból és félelmükből cselekednek.

Utazásod segítő támaszaként írtam meg a Mindent a szeretetért! A támogató elfogadás formáló ereje című könyvet, hogy a tudatos kommunikáció gyakorlati bölcsességével segítsek feloldani a konfliktusos pillanatokat, és mindenkinek segítsek – különösen az érzelmileg érzékeny, empatikus lényeknek – bátorsággal, bizalommal és együttérzéssel átölelni folyamatosan változó világunkat.

Könyvemben tíz alapelvet mutatok be, ezekkel segítek neked megküzdeni az emberi interakciók során felmerülő nehézségekkel, hogy azok a bensőséges kapcsolódás szent terévé változzanak. Fejezetről fejezetre bemutatva, az egyes alapelvek segítenek majd elsajátítani egy olyan speciális hozzáállást, ami maximalizálja annak a lehetőségét, hogy figyelmesen reagálj, ahelyett, hogy érzelmeid által túlfűtött reakcióid beszélnének helyetted.

A saját életemből is megosztok majd veled történeteket, hogy rávilágítsak arra, hogyan talált rám a szívből jövő kommunikáció, és hogyan léphet be most a te életvilágodba is. Minden fejezetben kulcsfontosságú és támogató kijelentéseket fogalmazok meg, melyek segítenek elsajátítani az egyes alapelveket, és hozzájárulnak a fejlődésedhez, illetve segítenek azokon, akiket szeretsz, valamint folyamatosan változó világunkon.

Fontos szem előtt tartanod, hogy a támogató elfogadás művészetének elsajátítása olyan, mint a jóga gyakorlása. Nem elég egy bizonyos pozícióba helyezned a tested, és azt várnod, hogy már az első próbálkozásnál tökéletes lesz. Lassan kell megtalálnod a pozíciót, és lehet, hogy módosítanod is kell rajta, hogy megfeleljen a szükségleteidnek, az erősségeidnek és a gyengeségeidnek. Ugyanez igaz a támogató elfogadásra is, ezért, kérlek, légy türelmes önmagaddal!

Ha hajlandóak vagyunk leengedni érzelmi pajzsunkat, elengedjük a verbális védekezés minden egyes fegyverét, és az észlelés egy új paradigmájával kezdjük el felfedezni a valóságot. Megtiszteltetés a számomra, hogy támogathatlak a meglátásaimmal, gyógyulási lehetőségekkel, és azokkal a szükséges eszközökkel, amik feloldják az út során felmerülő konfliktusokat.

Miközben felismerjük, mennyivel többet tanulhatunk azzal, hogy egyesítjük egyéni nézőpontjainkat, arra inspiráljuk egymást, hogy az a generáció legyünk, amelyik egy sokkal reménytelibb és tudatosabb jövővé változtatja fenntarthatatlan életmódunkat.

És akkor vágjunk is bele…

Adjanak meg neked az olvasott szavak mindent, hogy megválaszolhasd az örök kérdést: „Mit mondjak magamnak és a körülöttem lévőknek, amikor az élet elviselhetetlenné válik, és nem tudom, mit tegyek?”

Inspiráljon a Mindent a szeretetért! tíz alapelve, tulajdonsága és támogató kijelentése sokkal bátorítóbb önmagaddal folytatott beszélgetésekre a fájdalmas belső kritika helyett.

Segítsenek megtanulni, hogyan válhatsz a szívedben rejtőzködő és az általad ismert emberek árnyékaiban megbúvó sebek gyógyítójává.

Segítsenek békét kötni fájdalmas emlékeiddel, és megbocsátani azoknak, akik tényleg nem tehettek mást, mint amit tettek. Tanítsanak meg arra, hogyan navigálj a nyugalom ösvényén, függetlenül attól, miként viselkednek körülötted az emberek.

Mélyítsék el kapcsolataid meghittségét, és segítsenek elköteleződni az élet mellett, hogy megnyílj, és hallasd a hangodat.

Segítsenek abban, hogy támogatva érezd magad azáltal, hogy megtanulsz a leghatékonyabban támogatni másokat, anélkül, hogy minden energiádat és idődet nekik adnád.

Szabadítsanak meg a tökéletességre vágyás, a társfüggőség és a másoknak való megfelelés szorításából, miközben visszaszerzed megérdemelt önirányító képességedet.

Segítsenek természetes módon immunissá válni azoknak az embereknek a tudattalan tevékenységeivel szemben, akik általad akarnak elrejtőzni fájdalmuk elől.

Az a legjobb az egészben, hogy ezek az elvek segítenek tudatára ébredned a tapasztalataid és a körülötted lévők közötti különbségekre, és képessé tesznek a motivált, szabadságból fakadó döntések meghozatalára, anélkül, hogy elvesznél valaki más viselkedésmintáinak utánzásában.

Szívből köszönöm neked, hogy felfedeztél egy kevésbé kitaposott utat, ami ajándék önmagad és a szeretteid számára, valamint mindazoknak, akik előtted járnak ezen az úton, és akik majd utánad fognak járni rajta.

Köszönöm, hogy egy olyan kritikus pillanatban fedezted fel a támogató elfogadás formáló erejét, amiben újjászületőben lévő emberiségünk csodálatos kibontakozásához térre van szükség.

Mindent a fényért, mindent az életért, mindent a szeretetért:

MATT KAHN

1. FEJEZET

A segítőkészség az odafigyeléssel kezdődik

Mielőtt spirituális élmények történtek velem, egy emocionálisan érzékeny, empatikus gyermek voltam, aki negatív véleményként értelmezte félre mások érzelmi tapasztalatait, és azt hitte, róla szólnak. Csak hogy még jobban bonyolítsam az életemet, nyitott voltam, végtelen számú kérdést hordoztam magamban, és csak nagyon rövid ideig tudtam odafigyelni másokra. Ha összeadod a belső kíváncsiság izgalmát azzal, hogy nem tudsz teljes figyelmet adni senkinek, akkor egy lefelé húzó örvénybe kerülsz. Ezeknek az erőknek a keveréke a spirituális bölcsesség felfedezéséhez vezetett, ám anélkül, hogy valóban magamba tudtam volna szívni őket. Korai kapcsolataimban vágytam arra, hogy barátokat szerezzek, de nem voltam képes jelen lenni azokkal a gyerekekkel, akikkel annyira vágytam találkozni. Emlékszem, mennyire vágytam arra, hogy megismerjem az iskola udvarán szaladgáló megannyi új arc életét. A legjobb szándékkal mutatkoztam be nekik, majd ugyanolyan mértékű szenvedéssel töltött el, hogy a többi gyerek által kimondott szavak hosszabbak voltak azoknál a rövid gondolatfoszlányoknál, amiket képes voltam magamba szívni.

Felnőttként már tisztábban tudok visszaemlékezni korai éveimre. Egy olyan családban nőttem fel, amire a társfüggőség és a funkcionális alkoholizmus volt jellemző. A szüleim egyszerre voltak bölcsek, szeretőek, legnagyobb támogatóim, ugyanakkor érzelmileg labilisak. Emlékszem, meg kellett tanulnom összerándulni, összehúzódni és elzárkózni már pusztán a hangnemük és a hangerejük hallatán. Amikor azt hallottam, Matthew!, és nem azt, hogy Matt!, tudtam, hogy kihallgatás vár rám. Ez fokozott éberséget váltott ki belőlem. Ebben a függőségi viszonyban félni kezdtem az erőmtől, mert úgy tűnt, hogy önkifejezésem felidegesíti a szüleimet. Emiatt azt hittem, hogy már pusztán a létezésem is fájdalmat okozhat valakinek.

Felnőtt fejjel már látom, hogy apu és anyu a „külvilág” legelső modelljei voltak a számomra. Kirohanásaik miatt más emberektől is félni kezdtem. Attól féltem, hogy már pusztán a jelenlétem is sérti őket, és hogy hirtelen nekem támadnak. Hogy megvédjem magam, megtanultam elzárkózni, és kizárni szüleim lobbanékony fejmosásait. Így zárta ki rövidke figyelmem azokat az embereket is, akik túl hosszasan beszéltek. Mivel a szüleim gyorsan tudtak váltani a szeretetteljes kedvesség és a düh szélsőségei között, tudat alatt kifejlesztettem magamban a mentális elszigetelődés mintáját, ha túl mély dolgot osztott meg velem valaki. Elébe mentem annak az elkerülhetetlen pálfordulásnak, amit a családomban tapasztaltam, hogy elviseljem az ítélkezést, az elutasítást, a hibáztatást és az érzelmi elhanyagolást. Utólag visszatekintve, ez az oka annak is, hogy elszigetelődési hajlamom sohasem abból fakadt, hogy nem érdekeltek mások. Sokkal inkább arról volt szó, hogy családom előre megjósolhatatlan labilitása miatt nem éreztem biztonságban magam, amikor másokat hallgattam.

Ahogy azonban idősebb lettem, fokozatosan beláttam, milyen mélyen vágyom arra, hogy mások is megismerjék a lezárt kagylóhéjba rejtett ártatlanságomat. Észrevettem, milyen nyitottá és érdeklődővé válnak mások, amikor őszinte érdeklődést mutatok irántuk. Bátorságot és hajlandóságot igényelt, hogy meghallgassak másokat, és hogy szembenézzek azzal a lehetőséggel, amitől életem nagy részében rettegtem: azzal, hogy félreértenek vagy a rosszallásukat fejezik ki.

Minden egyes próbálkozásom, hogy meghallgassak másokat, a megkönnyebbülés pillanatait jelentette a számomra. Ha csak a másodperc töredékéig is, de tisztán láttam, mennyire megnyugtató tud lenni, ha nem összehúzódom, hanem odafigyelek másokra. Azt is észrevettem, hogy képtelenség hitelesen meghallgatni valakit, ha félek a rosszallásától. Kezdtem megtanulni, hogy minél nagyobb élvezettel ismerem meg mások egyediségét, annál nagyobb könnyedséget, és kevesebb félelmet érzek. Ez másoknak is lehetővé tette, hogy megismerjenek, és átöleljenek. Bár sok évbe telt, mire mindezt össze tudtam rakni, ekkorra egy meghatározó felismerésre is jutottam: minél mélyebben figyeltem oda másokra, annál kevésbé féltem.

Új tudatosságom még anyámat is arra késztette, hogy több alkalommal is megkérdezze: „Mi a baj veled, Matthew? Olyan csendes lettél.” Ilyenkor óvatosan a homlokomra tette kézfejét, hogy megnézze, nem vagyok-e lázas. Nem vette észre, és még én sem tudtam megfogalmazni magamnak, mennyire biztonságban, kényelmesen és elégedettnek éreztem magam, miközben másokat hallgattam. Ami mások ítéleteinek és üldözésének köszönhetően korábban türelmetlen kínnak vagy szinte bénító félelemnek tűnt, most élvezetessé vált, és lehetőségnek, hogy megfigyelhetem mások egyéniségét. Azt is észrevettem, hogy ha elmélyülten figyelem szüleim reakcióit, ott maradok kíváncsiságom biztonságos, nyugodt buborékában, és nem érzem azt, hogy érzelmi kitöréseik megzavarnának.

Amikor ez megtörtént, azt is észrevettem, hogy az odafigyelésnek különböző szintjei vannak. Az első az egyetértés: egyetértek azzal, amit mondanak? Egyetértek azzal, ahogyan engem látnak? Egyetértek a véleményükkel, a meggyőződéseikkel vagy az álláspontjukkal? Az ilyen kérdések segítettek felismerni, hogy volt, amikor nem értettem egyet másokkal, nem figyeltem oda rájuk, így védekezve feltételezéseik és kivetített gondolataik ellen. Ám amikor így tettem, gyorsan visszatért a biztonság hiányának ismerős érzése. Ilyenkor az volt az egyetlen mentsváram, hogy mások bocsánatát kérjem mindazért, amiről azt hittem, rosszul tettem, hogy így szabaduljak meg attól az érzelmi súlytól, amit helyettük cipeltem.

Függetlenül attól, egyetértettem-e valakinek az álláspontjával, felfedeztem az odafigyelés egy második, mélyebb szintjét. Ahelyett, hogy ítélkeztem volna mások nézőpontjai felett, elkezdtem meglátni, hogy tapasztalataikat elsősorban a magukkal cipelt feldolgozatlan fájdalmuk alakítja. Bár ennek a felismerése hosszú évekbe telt, egyre gyorsabban erősödött bennem az a tudatosság, hogy mások véleménye nem is a rólam alkotott megítélésükről, hanem sokkal inkább a bennük rejlő érzelmi konfliktusokról szól.

Ebből a mélyebb megértésből szüleim két ellentétes oldalát is sikerült észrevennem: amikor nyitottak voltak, mindaz, amit megosztottak velem, bölcs, támogató és segítőkész volt. Amikor feldúltak voltak, az általuk mondottak nagy része gonosznak és egyoldalúnak tűnt, olyannak, ami nincs szinkronban a valósággal. Amikor így viselkedtek, éreztem, hogy nem ártatlan természetük okozza a kárt, hanem azok a rossz szokások és minták, amik megfosztották őket az erejüktől.

Amikor megtanultam anélkül meghallgatni valakit, hogy magamévá tettem vagy kritizáltam volna az álláspontját, megszabadultam azoktól az érzelmi labilitásoktól is, amiket bennük éreztem. Minél több időt töltöttem azzal, hogy hagytam láttatni és hallatni másokat, ez a készségem az odafigyelés egy harmadik, még elkötelezettebb szintjévé fejlődött tovább, amit gyakran úgy emlegetek, hogy bátorítás.

A bátorítás tulajdonsága

A támogató teret létrehozó folyamat első összetevőjeként a bátorítás a dinamikus odafigyelés egyik formája. Dinamikus abban az értelemben, hogy nem csak egy passzív, alárendelt álláspontból hallgatod meg a mások által megosztani kívánt gondolatokat. Inkább aktív szerepet vállalsz, és tiszteled azt az utat, amin járnak. Az utat, ami valószínűleg különbözik azoktól a döntésektől, észlelésektől, érdeklődési köröktől, ambícióktól és felismerésektől, amik rezonálnak veled.

A bátorítás tulajdonságával nem próbálod megváltoztatni mások gondolkodását. Arra sem törekszel, hogy elmozdítsd őket a saját nézőpontod felé. Nem hiszed azt, hogy azáltal, hogy meghallgatod az életről szóló tanúságtételüket, kevésbé állsz szilárdan a saját igazságodban. Ez emlékeztet téged arra, hogy a hallgatás aktusa nem tesz téged valaki más narratívájának részévé. Dinamikus hallgatóságként a bátorítás tulajdonsága lehetővé teszi a számodra, hogy hitelesen támogass másokat, anélkül, hogy mindig meg kellene találnotok a közös nevezőt. Mondhatod azt, hogy Hallak téged vagy Köszönöm, hogy megosztottad velem az álláspontodat. Vagy, hogy Együtt át fogjuk vészelni ezt a helyzetet! Mindig van mód a bátorító támogatásra, anélkül, hogy vakon egyet kellene értenünk mások nézőpontjával.

Előfordul, hogy mások gondolatai, reményei és vágyai messze vannak a valóságról alkotott saját elképzeléseinktől. Ám mivel a bátorítás a tudatosság egyik darabkája, dinamikus odafigyelésed másoknak is segít kitágítani tudatosságukat, pusztán azáltal, hogy támogatod az útjukat. Az útjukat, ami végül elvezetheti őket a tisztánlátás elkerülhetetlen pillanatához, függetlenül attól, mennyire tűnnek úgy a számodra, hogy kizökkentek az egyensúlyukból.

Az interperszonális kommunikáció kezdeti stádiumaiban valószínűleg abban fogsz nagy örömet lelni, ha olyan emberekkel lehetsz együtt, akik tiszta szívből egyetértenek veled: a barátaiddal, a családoddal, vagy olyan emberekkel, akik hasonló spirituális érdeklődési körökkel vagy politikai nézetekkel rendelkeznek, mint te. Valójában valószínűleg csak múló örömet fogsz találni azokból a nézőpontokból, meggyőződésekből és elképzelésekből, amik közösek bennetek. Ha a hasonlóan gondolkodó emberekkel való kapcsolódás már nem egy döntés, hanem a szükségszerűség eredménye, az beszűkítheti az interakciók kiteljesedését, és arra késztethet téged, hogy azt hidd, a beszélgetések csak akkor lehetnek élvezetesek, ha mindenki egyetért a másikkal.

Ahogy tágul a tudatod, azt fogod tapasztalni, hogy nem csak akkor vagy elégedett, ha olyanokkal folytatsz beszélgetést, akik úgy gondolkodnak, beszélnek, cselekednek vagy döntenek, mint te. A bátorítás tulajdonságával félre fogod tenni a közös nevező szükségességét, és merni fogod támogatni valaki más utazásának egyediségét, mert ez egyben a te saját fejlődésedet is szolgálni fogja. Mivel a valóságot az egység tudatának spirituális törvénye irányítja, minél jobban bátorítod mások életét, annál nagyobb bátorítást fogsz te magad is érezni, ha valaki nem úgy viszonyul hozzád, ahogyan azt te szeretnéd.

A bátorság tulajdonsága nem csak a nagyobb érzelmi kapcsolódás előtt tárja ki az ajtót. Megszabadít téged attól a meggyőződéstől, hogy az a szereped, hogy korrigálj másokat, akik a véleményed szerint megvezettek vagy rosszul informáltak.

Egyesek, akik ezt olvassák, azt gondolhatják, hogy nem hiteles másoknak a döntéseit támogatni, ha azok nem egyeznek a sajátjaikkal. Bár minden beszélgetés az információmegosztás és odafigyelés tánca, az a fajta irányítani akaró nézőpont, hogy ha a te helyedben lennék, másképp döntenék, ritkán vezet jóra. Ez a tudattalan tendencia valószínűleg sokkal több konfliktust eredményez, különösen akkor, ha azt a benyomást kelted a másikban, hogy kevésbé vagy kapcsolatban belső igazságoddal, amikor a sajátodtól különböző elképzeléseket osztanak meg veled.

Amikor két ember úgy beszélget egymással, hogy nem figyelnek oda egymásra, az csatát indíthat az irányításért. Ez azért van, mert a döntéseinkben és észleléseinkben rejlő különbségek határoznak meg, és tesznek egyedivé minket. Ugyanígy mások döntései és véleményei is ugyanilyen fontosak a fejlődésünk szempontjából. Nem számít, hogyan viselkedünk, mindannyiunkat a tudatosság és az érettség egy magasabb szintjére vezetnek. Annak ellenére, milyen különböző emberekkel szeretnél kapcsolatba kerülni, nem irányíthatod, hogyan bontakozzon ki mások sorsa. Csak a tanúja lehetsz annak, hogyan zajlik a fejlődésetek, amikor támogatjátok egymást az úton.

A bátorítás tulajdonságának köszönhetően az átalakulás természetes módon történik meg minden ember életében, a gyógyulás előnyei ugyanis a meghallgatás egyszerű aktusán alapulnak. Ez az oka annak, hogy a támogató elfogadásnak köszönhetően azt is meg fogod tanulni, hogy a segítőkészség mindig a másik meghallgatásával kezdődik.

Természetesen, ha bántalmazó tetteket észlelsz, vagy azt hallod, hogy valaki részt vett egy törvénytelen cselekmény elkövetésében, egy bűncselekmény tanúja lettél. Az ország állampolgáraként jogod és kötelességed jelenteni ezt a helyi hatóságoknak. De mivel ritkák ezek az esetek, a veled megosztott információk többsége valószínűleg sajnálatot, aggodalmat és a feldolgozatlan fájdalom zavarát fogja okozni benned. Minél nyitottabb vagy mások meghallgatására, annál gyakrabban fogod azt tapasztalni, hogy a bátorítással összekapcsolódó vezetői készséged természetes módon bontakozik ki. Amikor empátiát érzel más emberek tapasztalatai iránt, és nem csak a felszínen hallgatod meg őket, és értesz velük egyet, a saját biztonságodat is mélyebben fogod érezni.

A térmegtartás pozíciójából – és nem abból, hogy véleményt akarunk formálni arról, amit mások mondanak – hangolódj rá mélyebb szinten a szavaikra. Ez segít majd egy sokkal szívközpontúbb nézőpontból ráhangolódni útjuk egyediségére. Felteheted magadnak a kérdést, hogy mit érezhet ez a személy, vagy mit kellett átélnie ahhoz, hogy így gondolkodjon, beszéljen vagy cselekedjen? Ebből az empatikus kérdésből kiindulva érdeklődésed ereje sokkal nyitottabban fogja felajánlani a másik embernek a bátorítás áldását, függetlenül attól, milyen különbségek választanak el benneteket. Ez egy hatalmas lépés az érzelmi szabadság felé, mert mered támogatni valaki más utazását, akkor is, ha az nem támogatóan viselkedik veled. A közhiedelemmel ellentétben egyáltalán nem biztos, hogy csalódott leszel támogatásának hiánya miatt. Inkább elkezded világosan látni, hogy a csalódás elsősorban akkor következik be, ha megvonod támogatásodat azoktól, akik nem hajlandóak nyíltan fordulni feléd.

Miért nem látnak téged olyannak az emberek, amilyen vagy? Mert fáj nekik. És miért lehetsz mindig önmagad idealizált változata? Mert te is fájdalmat érzel.

Minél hamarabb belátod, hogy a csalódást gyakran az okozza, hogy visszatartjuk kedvességünket azokkal szemben, akik fájdalmat éreznek, annál könnyebb lesz megnyílnunk, függetlenül attól, mennyire zárkózottnak tűnik valaki.

Az emberi interakciók a szabad akarat megnyilvánulásai. Amikor egy ember meg akar osztani valakivel valamit, általában azt kérdezi: Van most egy kis időd? Ilyenkor valójában ezt kérdezi: Abban a térben vagy, amiben meghallgatsz és bátorítasz, függetlenül attól, mit akarok megosztani veled? Ebből a tudatosabb nézőpontból általában akkor keletkezhetnek konfliktusok, ha valakit jobban érdekel nézőpontjának bebizonyítása, mint a másik meghallgatása. Ugyanígy te is nagyobb békét vihetsz az interakcióidba, ha elsődleges reakciód a másik meghallgatása és bátorítása lesz.

Ha ezt a hozzáállást gyakorlod, látni fogod, hogy a bátorítás tulajdonsága nem csak a másik szubjektív tapasztalatainak céltalan megnyugtatásáról szól. Inkább az egyik leginkább szívközpontú módja annak, hogy tudatosan elkötelezzük magunkat mindenki fejlődése mellett:

Mások bátorításával te is bátrabb leszel a saját életedben.

Ha nemcsak egyetértesz másokkal, de meg is hallgatod őket, annak a terét is fejlesztheted, hogy saját szükségleteid hangját is meghalld, még akkor is, ha úgy tűnik, rajtad kívül senkit nem érdekelnek.

Fedezd fel valódi teljességedet és életerődet, amikor az adás nagylelkűsége táplálja, függetlenül attól, hogyan értelmezik vagy fogadják.

Mi romolhat el?

Míg az emberek többsége arra törekszik, hogy pontos útmutatásokkal készüljön fel egy új készség elsajátítására, remélve, hogy ezzel garantált egy olyan végeredmény, ami növeli kényelmét, és minimalizálja a rossz érzéseket, az élet általában nem a tudatos kommunikáció tanulási görbéje mentén működik. Azzal, hogy szembenézel minden egyes fejlődést segítő lehetőséggel és forgatókönyvvel, megtanulhatod, hogyan vegyél részt az életben, és hogyan viszonyulhatsz nyitottan és dinamikusan a körülötted lévő emberekhez. Ez arra fog bátorítani, hogy kilépj a komfortzónádból, és a kegyelem és a bátorság gyakorlati alkalmazásával finomíts a teret megtartó folyamatokon.

Az út során sikerek, visszaesések érnek, és néhány elképesztő baklövést is elkövetsz majd, csak hogy ne veszítsd el a talajt a lábad alól. Ebben a fejezetben és az egész könyvben is foglalkozunk azzal, mi az, ami elromolhat. Szeretnék segíteni neked leküzdeni a kudarctól való félelmedet, és felszabadítani téged attól, hogy megpróbáld olyan helyesen csinálni a dolgokat, hogy megfeledkezz arról az örömről és élvezetről, ami az élet kiszámíthatatlan mozzanatainak felfedezése során érhet téged.

Igen, így igaz. Az élet teljes mértékben megjósolhatatlan, még a legjobb szándékod ellenére is. Az emberek nagyon igazságtalanok is lehetnek. Hogy mennyire? Az alábbiakban erre találsz példákat:

• Még a legsugárzóbb és legnyitottabb szívvel is találkozhatsz olyan emberrel, akinek reakciója sokkal inkább fájó múltjáról, mint az általad képviselt új kapcsolódási lehetőségről szól.

• Lehet, hogy téged hibáztatnak azért, mert valaki újra átéli fájdalmas emlékeit, csak azért, mert a tapasztalataik iránt tanúsított érdeklődésed nem teszi lehetővé a számukra, hogy egy új rejtekhelyet találjanak elnyomott elkerülő mintáik számára.

• Lehet, hogy valaki azért haragszik meg rád, mert nagyobb érdeklődést tanúsítasz a tapasztalatai iránt, és ez megzavarja benne az elutasítás, a kisebbrendűség, az önsajnálat és az önmarcangolás belső narratíváját.

• Lehet, hogy egy olyan embert bátorítasz, akiről gyorsan kiderül, hogy ragaszkodik ahhoz, hogy mindenkivel vitatkozzon, akit csak lát, csak hogy a tudatára ébredjen a saját sebezhetőségének.

Nem számít, milyen eredményeket kapsz; hogy kellemes meglepetés ér-e egy mélyebb kapcsolat hatására, vagy hogy megbabonáz-e mások reakciója. Hát nem nagyszerű ez?

Teljesen normális és természetes, hogy nem minden alkalommal sikerül a legjobbat nyújtani. Még akkor is jó érzés hihetetlenül jó tértartónak lenni, ha te vagy az egyetlen ember, aki észreveszi a fejlődésedet. Kétségtelen, hogy azért születtünk le a Földre, hogy tanuljunk, és egyetlen olyan ember sem él a Földön, aki abbahagyta a fejlődést.

Az egyik fontos dolog, amit nem szabad elfelejteni, hogy olyan készségeket fejlesztesz ki magadban, amik biztosítják, hogy függetlenül attól, hogyan reagál rád valaki, vagy hogyan jön és megy az életedben, ha saját magad legnagyobb támogatója vagy, és együttérzéssel reagálsz ahelyett, hogy kirohanással vagy elzárkózással táplálod a konfliktusokat, akkor folyamatosan megtarthatod az erődet. Ahogy a támogató elfogadás felváltja a szokásos reakciók mintázatait, kapcsolatban maradhatsz önmagaddal, még akkor is, ha úgy érzed, elszakadtál másoktól. Megpihenhetsz saját megingathatatlan támogatásod bizonyosságában, ami még a legbizonytalanabb időkben is átsegít. Lassan, de biztosan olyan nagy szövetségesévé válsz saját fejlődési utadnak, hogy az ismeretlentől való félelem izgatottsággá változik át, amikor olyan helyekre jutsz, ahol még sohasem jártál, legalábbis nem szándékosan. Ebből a térből úgy fogsz tekinteni az emberiség kiábrándító cselekedeteire, mint az elfogadás, a megbocsátás és a szeretetért való könyörgés feldolgozatlan fájdalmának tudattalan eredményére.

A bátorítást néha szupererőnek fogod érezni. Máskor meg olyan lesz, mint a pestis, ami vadul terjed a boldogtalan emberek között. Maga a bátorítás szó arra a bátorságra emlékeztethet, ami ahhoz szükséges, hogy támogassunk valakit, aki alig tapasztalta meg mások támogatását, és talán azt sem tudja, hogyan engedje magához közel a kedvességedet. Végső soron ez a saját utazásának eredménye. Hagyd, hogy ő döntse el, elfogadja-e, és ha igen, hogyan és mikor az általad felajánlott ajándékokat. A te utad csupán annyi, hogy meghatározd az adakozás mélységét és gyakoriságát.

Ami a legfontosabb, hogy mások reakciójától függetlenül az a bátorítás, amit vagy el tudnak fogadni, vagy nem, az általad felajánlott támogatás legnagyobb ajándéka lehet önmagad számára is. Amikor mások megtagadják vagy elutasítják a támogatásodat, valószínűleg túlságosan is megbénítja őket a trauma ahhoz, hogy ne fenyegetésként érzékeljék nagylelkűségedet. Ez a fejükben keringő emlékeknek köszönhető, és teljesen rendben is van. Gratulálj magadnak, mert megpróbáltad. Ajándékot adtál valakinek, ami elvetette a jövőbeli fejlődés szépségének magjait. Néha olyan tapasztalatokat is magadhoz vonzhatsz, amiknek rosszul kell elsülniük, csak azért, hogy segítsenek szembenézni a kudarctól való félelemmel. Így legközelebb sokkal nyitottabban, hitelesebben és könnyebben ajánlod fel a bátorításodat. Bármilyen őrülten is hangzik, az élet meghangszereli a káosz szimfóniáját, és sokféle jelenség keverékét sodorja eléd, csak azért, hogy azt mondhasd magadnak: Te jó ég! Ez borzalmasan ment. Nem ezt vártam, és nem ezt akartam, de valamiért még mindig egyben vagyok. És végül belátod, hogy rendben van az, ha mások nem képesek elfogadni, amit adok. Ez is segít észrevennem a tapasztalatainkban rejlő különbségeket. Végül is nem kell közös nevezőt találnunk. Csak arra van szükségem, hogy nyitott legyek.

Ez azt is jelenti, hogy nem kell mindig interperszonális fájdalmat tapasztalnod ahhoz, hogy kapcsolatot teremts. Nem kell minden beszélgetésnek borzalmasnak lennie ahhoz, hogy az élet legszívfacsaróbb emlékei közé kerüljön. Ugyanígy, amikor valaki másnak van rossz napja, rossz kedve, vagy éppen a körülmények nyomorúságosak, nem kell megszüntetned a támogatásodat, vagy tönkretenned az élményeidet. Inkább tiszteld mások valóságát szívből jövő bátorítással.

Sikered minden egyes próbálkozással egyre inkább azon fog múlni, mennyire tiszta a próbálkozásod. Így teljes mértékben az adásra koncentrálhatsz, ahelyett, hogy arra várnál, amit mások talán még nem készek megadni neked.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 BUDAPEST • MÚZEUM KRT. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen