Henrik Ibsen

Peer Gynt

– részlet –

Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa
fordítása

Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa fordítása
Az utószót és a jegyzeteket írta Kúnos László

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:
Peer Gynt. Et dramatisk digt i fem akter.
Henrik Ibsen: Samlede værker, Mindeutgave, Andet bind, 1908.

Hungarian translation © Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa, 2023

Személyek

Åse, özvegy parasztasszony

Peer Gynt, a fia

Két vénasszony, zsákokkal

Aslak, kovács

Menyegzői vendégek, násznagy, hegedűs stb.

Jövevény házaspár

Solvejg, Helga, a lányaik

A haegstadi gazda

Ingrid, a lánya

A vőlegény és Szülei

Három pásztorlány

Zöld ruhás nő

Dovre papa

Udvarnok manók, törpék, koboldok

Manófiúk, manólányok, manóbanyák stb.

Csúnya fiú, Hang a sötétben, madárrikoltás

Kari, béresasszony

Master Cotton, Monsieur Ballon, Von Eberkopf, Trumpeterstråle, utazók

Tolvaj és Orgazda

Anitra, egy beduin törzsfőnök leánya

Arabok, rabszolganők, táncoló lányok stb.

Memnon-szobor (éneklő)

Szfinx (néma)

Begriffenfeldt, professzor, dr. phil., a kairói bolondokháza igazgatója

Huhu, malabár nyelvújító

Fellah, aki múmiát cipel

Husszein, egy keleti ország minisztere

Őrültek, ápolók

Norvég hajóskapitány és legénysége

Idegen utas

Pap, halottas menet, Bíró, Gomböntő, Sovány ember

Első felvonás

(Erdős hegyoldal Åse1 tanyája közelében. Zuhogó patak. Túlsó partján öreg vízimalom. Forró nyári nap.)

(Peer Gynt, húszéves, erős fiú, lefelé jön az ösvényen. Mögötte jön Åse, az anyja, kicsi, törékeny termetű asszony. Åse dühös, veszekszik.)

Åse

Hazudsz!

Peer Gynt (menet közben)

Nem én!

Åse

De igen, Peer!

Peer Gynt

De nem!

Åse

Akkor esküdj meg, hogy igaz!

Peer Gynt

Minek esküdjek?

Åse

Nem mersz, mi, gazember?

Mondom, ugye, hogy megint lódítasz!

Peer Gynt (megáll)

Ugyan, mama – hazudnék én neked?

Åse (elébe áll)

Lóvá tennéd anyád – nem sül ki a szemed?

Hónapokig színét se látom,

beleszakadok, annyi a dolog,

ő meg szarvasok után kujtorog,

aztán megjön nekem, szakadt ruhában,

tetejébe milyen ártatlan képet

bír hozzá vágni, én meg

higgyek el mindent, amit összehord!…

Na, szóval hol láttad azt a bakot?

Peer Gynt

A Gjendin oldalában…

Åse (gúnyos nevetéssel)

Ne beszélj!

Peer Gynt

Süvített lefele a szél,

az égerfás cserjésben bujdokolt,

patájával kotorta a havat

zuzmóért…

Åse (mint az előbb)

Ne beszélj!

Peer Gynt

Én szusszanni se mertem.

Hallottam, hogy a patája alatt

roppan a hó, egyik szarvának ágait

tisztán láttam, amint

hason csúszva közelítettem.

A kőhalom mögül kilestem:

mama, ilyen bakot, ilyen kövéret

még nem láttam soha, mióta élek!

Åse

Ne beszélj!

Peer Gynt

Bumm! Csak egy lövés,

a bak fölbukik, csak úgy nyekken.

Én meg a hátára ülök,

megragadom a bal fülét,

és már épp emelem a kést,

hogy mélyen a nyakába döfjem,

hát nem fölbődül a dög

egyszerre csak, és talpra szökken.

A fejét meg hátracsapja,

hogy a kés tokostul kiröppen

a kezemből, satuba fogja

szarvával a csípőm, hiába minden,

szinte a hátához szegez,

majd hirtelen vágtatni kezd

velem a Gjendin-hegygerincen!

Åse (önkéntelenül)

Jézusom!

Peer Gynt

Nem tudom, mama,

emlékszel a Gjendin hegyére?

Gerince, mint a penge éle,

legalább fél mérföld a hossza,

csúcsok, gleccserek, lavinák

futnak le a kék szurdokokba.

Kétfelől meg a vízre látsz

egyenesen, ahogy sötéten

és súlyosan ott szunnyad a

legalább ezerölnyi mélyben.

Hát mi a bakkal odafönt

hasítottuk a jeges levegőt.

Ilyen csikóm se volt még, becsszavamra!

Minden, amerre elhaladtunk,

mint a nap, úgy vakított! Barna

sasszárnyak lebegtek alattunk,

félúton víz és hegytető közt,

lassan kerengtek, mint a hópehely,

egy-egy jégtábla a partnak ütődött,

némán, nem hallatszott föl a dörej,

és ezer darabra tört odalenn…

Csak a tajték tündérei szökelltek

föl-föl – táncoltak, énekeltek,

bűvölték szemem és fülem.

Åse (szédülten)

Jaj, istenem!

Peer Gynt

És ahogy ott száguld velem

épp a legmeredekebb helyen,

egy rémisztő szurdok fölött a bak,

hát nem előttünk rebben épp fel

irtózatos szárnyverdeséssel

rejtekéből egy fajdkakas?

A bak megperdül hirtelen,

és kiveti magát, hátán velem

a mély fölé!

(Åse megtántorodik, és megkapaszkodik egy fatörzsben. Peer Gynt folytatja)

Hasítottuk a levegőt,

fekete hegyfal a hátunk mögött,

alattunk a fekete mély lenn!

Átszeltünk egy fehér ködréteget,

aztán sirályraj repkedett

köröttünk, s vijjogva, eszét

vesztve menekült szanaszét.

Mi meg zuhantunk szüntelen,

és lenn egyszer csak hirtelen

valami megcsillant fehéren:

mamácska, ha hiszed, ha nem,

saját képünket láttam odalenn,

a csöndes hegyi tó vizében,

ahogy a mélyből éppoly sebesen

rontott föl a víz felszínére,

ahogy a bak rohant velem!

Åse (elfúló hangon)

Jaj, Peer, mondd már! Az isten szerelmére…

Peer Gynt

A két bak – égbeli és vízbeli

egy pillanatra egymást ökleli,

majd fölöttünk a víz összecsapott.

De csak fölevickéltünk valahogy,

s úszni kezdett a part felé

a bak, én meg kapaszkodtam belé.

Partra másztunk, és én elindultam haza.

Åse

Na és a bak?

Peer Gynt

Ja, az még most is ott tekereg.

(ujjával pattint, megpördül, hozzáteszi)

Ha fülön csíped, a tied lehet!

Åse

Na és te – nem törted ki a nyakad?

Kezedet-lábadat sem?

Mindenik csontod egybe?

Megőrizted a fiamat,

hála neked, Úristen!

A nadrágja ugyan kiszakadt – itt, meg itt, ni! –

de arra kár szót vesztegetni,

ha csak meggondolom, hogy mennyi

nagyobb baja lehetne!

(hirtelen elhallgat, tátott szájjal bámulja Peert, sokáig keresi a szavakat, majd kifakad)

Te sátánfajzat! Te szégyentelen!

Hazug disznó! Ezt a történetet

én már hallottam, még húszévesen,

lánykoromban – hová tettem az eszemet!

Hiszen ez Gudbrand Glesnével esett

meg, és nem teveled!

Peer Gynt

Velem is, ahogy ővele.

Ilyesmi többször is megeshet.

Åse (dühödten)

Igen – a hazugságon mindig fordíthatsz egyet,

hogy a visszája legyen kifele,

meg díszekkel aggathatod tele,

hogy ki ne látsszék az a vézna teste!

Ehhez értesz, az már igaz,

mindent fölnagyítasz, kifordítasz,

fölcicomázod sasszárnyakkal,

meg más efféle rútságokkal,

minden mást homályba borítasz,

míg úgy össze nem gabalyítasz,

hogy már a végén azt se ismerem fel,

amit vagy százszor hallottam saját fülemmel!

Peer Gynt

Tudd meg, ilyen beszédért

mást agyba-főbe vernék!

Åse (sírva)

Bárcsak már nem is élnék!

Bár már kaparnának a földbe!

Hiába itt sírás, könyörgés,

Peer, elvesztél örökre!

Peer Gynt

Szép kis mamám, ne gyötörd magadat,

színigazság minden szavad,

no, légy kicsit vidám!

Åse

Jaj, fogd már be a szádat!

Nem mondanád meg, hogy legyek vidámabb,

mikor ilyen disznó fiam van?

Szegény gyámoltalan özvegynek hogyne fájna,

hogy az a sok fáradság mind hiába,

mindig csak szégyen a jutalmam? (újra sír)

Hova is süllyed még ez a család?

Tudod, milyen gazdag volt nagyapád?

A Rasmus Gynt vagyona, az a sok kincs,

az a sok teli láda – volt-nincs!

Apád elverte az egészet!

Nem volt előtte értéke a pénznek:

földet vásárolt nyakra-főre,

hintóra is tellett belőle.

Ha ma csak az a pénz megvolna,

amit elszórt a téli dáridókra,

mikor a vendégek, az a siserahad,

a falhoz vagdosták a poharat!

Peer Gynt

Volt-nincs, most már késő a bánat…

Åse

Te, ne beszélj vissza anyádnak!

Nézd meg a házunk… félig összedőlve,

az ablakok fele ronggyal betömve,

a kerítés kidől maholnap,

az állatok szabadon kóborolnak,

a földünkön csak gyom terem,

a végrehajtó mindennapos vendég.

Peer Gynt

Ne sápítozz annyit, elég legyen!

Most kicsit gyöngélkedik a szerencsénk,

de majd megint erőre kap!

Åse

Hogyne, sóval beszórt földből kihajt a mag!

De nagylegény vagy, Peer, de nagy!

Még most is olyan büszke vagy,

mint mikor itt járt az a pap

Koppenhágából, emlékszel, na,

amelyik a nevedet tudakolta,

és azt mondta, akad herceg, nem egy,

aki megirigyelhetné az eszedet,

tudod, aki kapott apádtól egy lovat,

meg egy szánt, hálából, azért,

hogy rólad ilyen szépeket beszélt.

Bizony, akkor vidám volt itt az élet,

az egész díszes társaság,

a kapitány, a pap, mind minálunk zabált,

vedelt, amíg a hasa félreállt,

de ahol nincs pénz, nincs barát,

senki közülük még csak felénk se nézett,

mióta a „kincses Jon”

kapta a batyuját, s elindult, hogy házaljon…

(kötényével megtörli szemét)

De te! Te lehetnél nekem a támasz.

Hiszen erős vagy, nagyra nőttél,

ha megszánnád szegény anyádat,

és egy kicsit többet törődnél

azzal, ami az örökségedből még megmaradt. (újra sír)

Isten adná, te léhűtő, hogy

látnám végre valami hasznodat!

De te csak a tűzhely mellett heversz

egész nap, a hamuban kotorászol,

és elriogatod a táncból

a lányokat, ha megjelensz!

Éjjel-nappal csak reszketek miattad,

minden jöttment csavargóval tengelyt akasztasz!

Peer Gynt (elindul)

Hagyj már békén!

Åse (követi)

Letagadnád,

hogy az a nagy csetepaté, igen,

amelyik Lundéban, nemrégiben

esett, hogy az a te lelkeden szárad?

Olyan híred van, mint a veszett kutyának.

A jómadár, aki a karját

az Aslak kovácsnak kitörte,

vagy legalábbis egyik ujját

kificamította – ki volt, ha nem te?

Peer Gynt

Áruld el, ezt honnét szedted, anyám?

Åse (dühösen)

A béresasszony hallotta az ordítást!

Peer gint (könyökét dörzsöli)

Csakhogy én ordítottam ám!

Åse

Te?

Peer Gynt

Én hát, hisz engem vertek, ki mást!

Åse

Mi?

Peer Gynt

Erős ám!

Åse

Kicsoda?

Peer Gynt

Hát a kovács. Mért, mit gondoltál, ki?

Åse

Pfuj! – most aztán köpnöm kell igazán!

Egy ilyen nagypofájú szeszkazán,

egy ilyen hitvány, hencegő alak

megverte az én fiamat!

Elég csúfságban volt már részem,

de hogy ezt is meg kelljen érnem,

hát ez több a soknál – a sírba visz a szégyen.

Ha erős a kovács, ha nem,

az én fiam mért kell mamlasz legyen?

Peer Gynt

Ha én ütök, ha nekem húz be más,

így is, úgy is jön az óbégatás… (nevet)

No, ne sírj már…

Åse

Te istenátka,

megint lódítasz?

Peer Gynt

Ez most tényleg tréfa volt.

Jól van, ne bömbölj már, mamácska!

(bal kezét ökölbe szorítja)

Nézd ezt a harapófogót!

Ezt szorítottam a kovácsra,

a jobb öklöm volt a pöröly…

Åse

A világból kiüldözöl,

mindenkit folyton kékre-zöldre versz!

Peer Gynt

Nem, ennél te jobb sorsot érdemelsz,

százszor… ezerszer jobbat!

Kicsi mamám, te csúf, te kedves,

csak egy kicsit légy még türelmes,

meglátod, az egész falu tisztelni fog majd!

Olyat teszek – csak várj még egy kicsit! –,

bámulni fogsz – te és a többi mind!

Åse (fitymálva)

Pont te?

Peer Gynt

Ki látja előre a sorsot?

Åse

Én beérném vele, ha legalább

annyi telne tőled, hogy megfoltozd

a tulajdon lyukas gatyád!

Peer Gynt

Én király – mit király, császár leszek!

Åse

Úristen, ennek elveszett

az a maradék esze is!

Peer Gynt

Igenis, az leszek, csak várj még egy kicsit!

Åse

Igen, ha majd megnősz, királyfi lész, nem?

Így szokták mondani, ha jól emlékszem…

Peer Gynt

Majd meglátod, anyám!

Åse

Jaj, fogd már be a szád!

Bolond teneked minden porcikád!

Jó, rendben van, elismerem,

valamire azért még viheted,

főleg ha nem jár folyton az eszed

lódításon meg hülyeségeken!

Ott van a Haegstad lány… azzal jól jártál volna…

És én mondom neked, meg is kapod,

hogyha igazán akarod…

Peer Gynt

Gondolod?

Åse

A vén Haegstadot a lánya

egykönnyen az ujja köré csavarja.

Csökönyös ember, annyi szent,

de végül mindig Ingrid szava dönt,

odamegy a szekér, ahova ő akarja,

az öreg jámboran kullog utána… (újra sír)

Jaj, Peer, hogy mennyi földjük van, tudod te?

Hol kapsz még egy ilyen módos lányt?

Csak egy kicsit kellett volna akarjad,

ahelyett hogy mocskos rongyokban lófrálsz,

most ülhetnénk a lakodalmad!

Peer Gynt (gyorsan)

Hát akkor szaporán menjünk el érte!

Åse

Hova?

Peer Gynt

Hát Haegstadba.

Åse

Jaj, szegény fiam, ott

nincs már teneked keresnivalód!

Peer Gynt

Hogyhogy?

Åse

Istenem, megszakad a szívem!

Elröppent a szerencséd, fújhatod már!

Amíg te ott fenn nyargalóztál

a híres bakodon a levegőben,

Ingrid Mads Moen jegyese lett!

Peer Gynt

Annak… Micsoda? Annak a tökkelütött hülyének?

Åse

Az ám, őt választotta férjnek!

Peer Gynt

Várj csak, anyám, hozom a szekeret,

csak befogok… (menni akar)

Åse

Most már kár úgy sietned,

holnap tartják a lakodalmat!

Peer Gynt

Csakhogy én odaérek még az este!

Åse

Nem elég neked ennyi bánat,

még rossz tréfával is tetézed…

(egyszerre sír és nevet)

Peer Gynt

Igaz, soká tart, amíg befogok…

Nem baj, anyám, majd elmegyünk gyalog.

(fölkapja anyját)

Åse

Tégy le rögtön!

Peer Gynt

Még mit nem!

Haegstadig meg sem állunk! (belegázol a patakba)

Åse

Segítség! Peer! Úristen!

Mindketten vízbe fúlunk,

az lesz a vége!

Peer Gynt

Én nem, én szebben végzem,

majd meglátod, mama…

Åse

Na persze, a kötélen. (megcibálja Peer haját)

Szörnyeteg!

Peer Gynt

Ne ugrálj már!

Itt csúszós a meder!

Åse

Te vadszamár!

Peer Gynt

Jól van, csak kerepelj!

Abból nem lesz baj, ha a szád jár!

Na, itt jön az emelkedő…

Åse

Jaj, el ne eressz!

Peer Gynt

Hőhe-hő!

Most játsszuk el Peert és a szarvast! (galoppozik)

Te vagy Peer, én vagyok a bak!

Åse

Már azt se tudom, ki vagyok!

Peer Gynt

Na, itt a vége a pataknak! (kigázol a partra)

No, kap egy csókot szegény pára?

Egy csók – ennyi a fuvar ára!

Åse (megpofozza)

Ne, itt a fuvar ára, tessék!

Peer Gynt

Au… hát ez fukar fizetség.

Åse

Eressz!

Peer Gynt

Nem, előbb Haegstadba! Majd te beszéljél!

Te olyan okos vagy, anyóka!

Légy szószólóm a vén hülyénél,

mondd meg neki, hogy Mads Moen idióta…

Åse

Eressz!

Peer Gynt

És azt is mondd el neki, kérlek,

milyen fiú ez a te Peered!

Åse

Na, arra az egyre mérget vehetsz!

Ne félj, én majd lefestelek!

Tetőtől talpig be leszel mutatva,

sort kerítek az összes bogaradra,

ne búsulj, egy se marad ki belőle…

Peer Gynt

Micsoda?

Åse (mérgesen toppant)

Addig járatom a számat,

míg a vén Haegstad a kutyákat

rád nem uszítja, mint egy betörőre!

Peer Gynt

Hm… akkor egyedül kell mennem…

Åse

Igen, de én megyek utánad!

Peer Gynt

Anyácska, nem bírja a lábad…

Åse

Nem-e? Rögtön fölrobbanok!

Mindjárt török-zúzok dühömben!

Egy sziklát kettéharapok!

Eressz!

Peer Gynt

Akkor legalább azt ígérd meg…

Åse

Abban ne is reménykedj! Elkísérlek!

Majd tőlem megtudják, ki vagy!

Ne búsulj!

Peer Gynt

Jó, akkor inkább maradj!

Åse

Jövök! Ilyen könnyen nem szabadulsz meg tőlem!

Peer Gynt

Azt már nem!

Åse

Mit tehetsz ellene?

Peer Gynt

Hogy mit?

Fölraklak szépen a malomtetőre!

(felülteti, Åse ordít, sikolt)

Åse

Végy le rögtön!

Peer Gynt

Fogsz végre szót fogadni?

Åse

Még mit nem?

Peer Gynt

De anyácska, kérlek…

Åse (fűcsomót hajít Peerre)

Peer, most rögtön vegyél le!

Peer Gynt

Megtenném én, de nem merem. (közelebb lép)

Csak ülj ott szépen, csendesen,

ne rúgkapálj, a lábadat ne rázd,

még lelöksz egy követ, vigyázz!

Nehogy a végén itt nekem

lebukfencezz!

Åse

Te szörnyeteg!

Peer Gynt

Ne morgolódj már!

Åse

Te váltott gyerek!

Miért is nem nyel el a föld!

Peer Gynt

De anya…

Åse

Pfuj!

Peer Gynt

Inkább áldásod adjad,

rám fér, egy ilyen út előtt…

Na, megteszed?

Åse

Majd jól ellátom a bajod,

akármekkora vén szamár vagy…

Peer Gynt

Na, ég veled, mamácska! Várj csak

türelmesen! Nem soká maradok.

(elindul, de megfordul, és fenyegetően felemeli ujját)

És több óbégatást ne halljak! (elmegy)

Åse

Peer! Elmegy… Istenem, segíts!

Hé, baklovas. Hazug disznó, te!

Nem hallasz? Mindjárt eltűnik,

már nem is látom… (sikítva) Jaj, elájulok!

(Két, zsákot cipelő vénasszony közeledik a malomhoz)

Első vénasszony

Egek, ki ordít úgy?

Åse

Én, Åse!

Második vénasszony

Ni, Åse! Nézd, hogy fölvitte neki Isten a dolgát!

Åse

Az, föl hát!

Nemsoká még följebb. Hozzá is följutok!

Első vénasszony

Hát szerencsés utat.

Åse

Hozzanak már egy létrát,

hadd másszak le innét. Peer, az az istentelen…

Második vénasszony

A fiáról beszél?

Åse

Ki másról? Hát most látták

a tulajdon szemükkel, hogyan bánik velem.

Első vénasszony

Tanúsíthatjuk.

Åse

Csak segítsenek!

Egyenest Haegstadba megyek!

Második vénasszony

Mért, odament?

Első vénasszony

Na, akkor rajtaveszt:

a kovács is oda igyekezett.

Åse (a kezét tördeli)

Szegény fiam, jaj, istenem!

A végén megölik nekem!

Első vénasszony

Ne sápítozzon, nem ér vele semmit!

Ha egyszer ez van megírva felőle…

Második vénasszony

Szegény asszony, egész magánkívül van…

(felfelé kiabál) Hé, Ejvind, Anders! Gyertek gyorsan!

Férfihang

Mi az? Mi történt?

Második vénasszony

Peer Gynt

fölrakta anyját a malomtetőre!

(Bokros, füves kis domb. A mögötte fekvő kocsiúttól kerítés választja el. Peer Gynt egy gyalogúton jön be, gyorsan a kerítéshez megy, megáll, és ahol ellátni fölötte, körülnéz.)

Peer Gynt

Az már Haegstad. Pár perc, és ott vagyok… … …

Utószó

A Peer Gynt közvetlen előzményének, szellemi értelemben párdarabjának tekinthető Brand írása közben Ibsen egyetlen olvasmánya a Biblia volt, a Peer Gynt születésének idején viszont észak Molière-jének, a dán-norvég Ludvig Holbergnek (1684–1754) a vígjátékait olvasgatta, s elődjének humora, plebejus nyelvezete, ízes és szellemes fordulatai ez idő tájt lépten-nyomon felbukkantak társalgásában, leveleiben, s helyenként a Peer Gynt szövegében is. Ibsent az 1866-ban megjelent Brand jelentős sikere megnyugtatta, önbizalommal töltötte el, felszínre juttatta személyiségének harmonikusabb jegyeit, érvényesülni engedte humorát. Beérkezett író lett, némileg megváltozott öltözködése, hajviselete, kézírása is. Mindez jól érzékelhető a verselésében is változatosabb Peer Gynt egész szövegén, melyet 1867 januárjában kezdett írni Rómában, azután májustól augusztusig Ischia szigetén, végül pedig Sorrentóban, ahol az ötödik felvonást 25 nap alatt írta meg, s október 14-én fejezte be. Nem színpadra szánt „drámai költeménye” egy hónappal később, november 14-én jelent meg Koppenhágában.

Darabjának legfőbb forrása a norvég népköltészet, ezen belül elsősorban a P. Ch. Asbjørnsen és J. Moe 1842-ben és 1845-ben kiadott két népmesegyűjteménye volt. „Peer Gynt valóságos ember volt, aki Gudbrandsdalban élt a múlt század végén vagy e század elején” – írta kiadójának még a hatvanas évek elején tett két hónapos útjáról, melynek során népköltészeti emlékeket gyűjtött Romsdal és Sunnmøre vidékén. „Nevét errefelé ma is jól ismerik az emberek, bár cselekedeteiből többnyire csak azokra emlékeznek, melyek Asbjørnsen mesegyűjteményében is szerepelnek.” Peer Gynt alakján kívül ezekből a mesékből kölcsönözte többek között Gudbrand Glesne „lovaglásának” epizódját, a három pásztorlány alakját, a nagy Görbét, a zöld ruhás nőt, a dióba zárt ördög történetét, Soria-Moria várát és a beszélő gombolyagokat. „Nem volt éppen sok az, amire építhettem, de annál szabadabban bánhattam az anyaggal, a magam szükséglete szerint” – írta a darab befejezése után egyik levelében, s valóban, a mese műfajának legnagyobb hatása éppen az a szabadság volt, amellyel anyagával bánt, s amelynek segítségével könnyedén átléphette a valóság és képzelet, a tudatos gondolkodás és a tudattalan tartalmak és álmok közötti határt. Ibsen nyilván nem véletlenül lett a XX. század elején többek között Freud és Joyce kedves drámaírója: a Peer Gynt külső színtereinek változatosságát csak a mű igazi színterének, a lélek, az „én” színpadának tágassága, dramatizált konfliktusainak bősége múlja felül.

A kortársi kritika a Peer Gyntöt meglehetősen fanyalogva fogadta, elsősorban a nemzeti vonásokat érintő szatírát értették meg és méltányolták benne. A könyv lassabban fogyott, mint a Brand, kilenc évet kellett várni első bemutatójára, és tizenhárom évet az első – német – fordításra. Ibsen maga úgy gondolta, hogy ez a „legnorvégabb” műve, a XX. század folyamán azonban éppen a Peer Gynt lett a világon leginkább ismert Ibsen-mű, amelyben az olvasó és színházba járó közönség Németországtól Brazíliáig és Burkina Fasótól Japánig leginkább magára ismer.

Magyarországon könyvben először 1903-ban jelent meg, első színházi bemutatója 1917-ben volt a Magyar Színházban. Sebestyén Károly, Patthy Károly, Hajdu Henrik és Áprily Lajos munkája után a jelenlegi kiadás az ötödik magyar fordítása. A fordítás Babarczy László felkérésére készült 1995-ben, első színházi bemutatójára 1996 márciusában került sor a Kaposvári Csiky Gergely Színházban, Babarczy László rendezésében. Nyomtatásban először 2003-ban jelent meg a Henrik Ibsen Drámák című könyv második kötetében, együtt a Brand új fordításával, amely ugyancsak Kúnos László és Rakovszky Zsuzsa munkája. Jelen kiadás ennek a Magvető Kiadó gondozásában megjelent szövegnek a javított változata.

Jegyzetek

1 Ejtsd: Ósze.

Tartalom

Személyek

Első felvonás

Második felvonás

Harmadik felvonás

Negyedik felvonás

Ötödik felvonás

Utószó

Jegyzetek

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Tomka Eszter
Korrektor Balogh Emerencia
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klára

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2023

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 143 352 3
SZÍNHÁZ AZ EGÉSZ – ISSN 2498 7514

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font License