Patakfalvi-Czirják Ágnes

A székely zászló a politikától
a hétköznapokig

Tárgy, identitás, régió

Készült a Politikatörténeti Alapítvány Társadalomelméleti Műhelyében

Megjelent a Nemzeti Kulturális Alapprogram, a Politikatörténeti Alapítvány és a Politikatörténeti Intézet, valamint a székely identitásépítés a 19–20. században (NKFI 198848) program támogatásával

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

Első kiadás, 2021
Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 963 338 496 1

www.napvilagkiado.eu

© Patakfalvi-Czirják Ágnes

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Előszó

A könyv felépítése

I. Bevezető: Nemzet, identitás, régió

Nacionalizmus, identitás és kultúra

Eltávolodás az etnopolitikától: a nemzeti gondolattól a banális nacionalizmusig

Vita a banális nacionalizmusról

Hétköznapi nacionalizmus

Kultúratudományi megközelítések a székely zászló vizsgálatában

A nemzetet megtestesítő tárgyak

A zászló mint a nemzetépítés eszköze

Tárgyak és identitáspolitikák

A székely zászló mint a székely identitáspolitika tárgya

Identitáspolitika és régió

A Székelyföld mint régió

Szimbolikus konfliktusok és regionális politikák

Székelyföld-reprezentációk és -diskurzusok

A Székelyföld – három meghatározás

Az autonómiadiskurzus

Az 1989 utáni autonómiatörekvések és aktoraik

Nyugat-európai etnoregionális minták

A székelyföldi „másik” – a románok és a romák helye az autonómiadiskurzusokban

II. Módszertan

A terepmunka

III. A székely zászló a politikától a hétköznapokig

A székely zászló megalkotása és a hitelesség diskurzusai

A tudományos mező aktorai és diskurzusai

A moralitás diskurzusai

A székely zászló körüli viták

Tervezési hiányosságok és problémák

Kit jelképez a zászló?

Intézményi legitimáció

A székely zászló az erdélyi magyar politikai mezőben

A székely zászló és az autonómiamozgalom

A Székely Nemzeti Tanács mozgalma

Szimbolikus politika és mozgósítás

Verseny a székelység és a régió reprezentációjáért

Ki képviselheti a székelyeket/Székelyföldet?

Klasszifikációs küzdelem a közösség képviseletéért

A Székelyföld határai

Az identitás

Szimbolikus versengés a székely zászlóért

Értékelési verseny

Tulajdonlási verseny

Újítási verseny

Kiterjesztési verseny

A zászló mint ajándék

A zászlóháború vége?

a Székely zászló a radikális jobboldali hálózatokban

Az erdélyi magyar radikalizmus

A Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom Erdélyben

Összetartozás, bajtársiasság, önfeláldozás

A veszély mint csoportszervező elv

A radikálisok székely zászlós akciói

A székely zászló mint áru

Az egyedi előállítástól a sorozatgyártásig

A székely zászló egyedivé tétele

A zászló terjedése és terjesztése

Radikális jobboldali üzlethálózatok

Kézművesvásárok és városnapok

A székely identitáspolitika gazdasági artikulációja

Kereslet és kínálat

Az előállítás

A forgalmazás hálózatai

A székely zászló a hétköznapokban

A székelyföldi fiatalok és a közügyek

A fiatalok politikai szocializációja a korábbi felmérések tükrében

A fiatalok és a székely identitás

Találkozás az állammal

A Székelyföld, az otthon

Morális elvárások

Politikai mozgósítás

Fenyegetett identitás, veszélyeztetett otthonosság

A nemzeti ideológia a politikai mezőn túl

A zászló elfogadtatása

Sport és zászló

Autonóm művész – autonóm Székelyföld

Zászló a családban – a nemzeti ideológia a személyes térben

A zászló helye: mozgósítás és észrevétlenség között

Az autonómia szimbolikus kellékei

Éberséggel a banalizálódás ellen

IV. Konklúzió

Európai elismeréspolitikák mint követendő példák

A Székelyföld és a területi autonómia kérdése

Az identitás

A tárgyorientációjú kutatás eredményei

Hivatkozott irodalom

Függelék

A terepmunka helyszínei

Az idézett interjúalanyok listája

A fókuszcsoportok résztvevői

Vezérfonal – szakértő és politikus

Vezérfonal – általános

Vezérfonal a fókuszcsoportos beszélgetéshez

A képek forrása

Jegyzetek

Képmelléklet

Előszó

A rendszerváltás óta az erdélyi magyar közösségekkel foglalkozó szakirodalom könyvtárnyi méretűvé duzzadt. Egyre több tudás termelődik az erdélyi magyar lakosság demográfiai trendjeiről, az intézményalapítás és -fenntartás integratív szerepéről és akadályairól, a politikai célokról, folyamatokról és a közösségszervezés nehézségeiről. Sokféle szempont megjelent már a kisebbségtörténeti vizsgálatokban és a jövőre tekintő közpolitikai szakmunkákban is. Mindazok az erőfeszítések, amelyek az Erdéllyel foglalkozó (vagy legalábbis a magyar nyelvű) tudóstársadalmat, politikumot, civil szereplőket jellemzik, egyetlen folyamatosan újratermelődő erőtérben zajlanak.

Az elismerésért, a közösség politikai képviseletéért és az autonómiáért folytatott etnikai küzdelmek során azonban az erdélyi magyar elit stratégiája alapvetően nem változott: egy jól körülírható reprezentációt alakított ki és igazított a politikai és társadalmi lehetőségekhez. Ez egyszerre működött leíró fogalomként – az erdélyi magyarok közössége – és politikai célként – az erdélyi magyar társadalom létrehozása (Lőrincz D. 2008: 240–241.) érdekében. Maga a társadalomkép és a benne foglalt politikai cél ugyanakkor az elmúlt évtizedekben a különféle társadalmi feltételek mentén módosulni kényszerült, ami azonban a pártokra és az általuk képviselt mozgósítási gyakorlatokra kevésbé volt hatással. Könyvem ennek a kihívásokkal teli társadalmi kontextusnak egy fontos szegmensére koncentrál, arra a folyamatra, amelyben az erdélyi magyar társadalom kérdései a székely etnoregionális identitásépítés terepén is hangsúlyosan megjelentek, sőt amikor az „erdélyi magyar kérdésről” a nyilvánosságban a „székely kérdésre” került át a hangsúly.

Az „Erdélyi Magyar Társadalom” projekt az etnikai-nemzeti alapon nyugvó társadalomképet úgy alakította ki, hogy a demográfiai beszédmódot (az erdélyi magyar populáció) politikai célhoz kapcsolta (az etnikai alapon meghatározott populáció intézményes integrációja) (Kiss T. 2010: 146.). A székelyföldi autonómiatörekvések megerősödésével azonban az erdélyi magyar politikai követelések mellett a székely közösség elismerésének diskurzusa is teret nyert. Ennek a beszédmódnak az alanya már nem az erdélyi magyarság vagy a romániai magyarok, hanem a székelyek vagy a székelyföldi lakosság. A székely zászló ennek az átalakulásnak és hangsúlyeltolódásnak vált a legfontosabb szimbólumává (l. 1. kép).

A zászló ugyanakkor egy másik, ugyancsak az identitást és nacionalizmust összekapcsoló folyamat jelképévé is vált, ami túlmutat a romániai magyar kisebbség határain, és ez magyarázza azt is, hogy miért vált fontossá a kék-arany lobogó a szlovákiai magyarok vagy a tengerentúli diaszpóraközösségek számára is. A magyarországi belpolitikai átrendeződés 2010 utáni időszakában a székely zászló az állami és a nemzeti reprezentáció hivatalos része lett. Megjelent a magyarországi önkormányzatokon, illetve az Országházon, de nemzeti ünnepekkor vagy eseményekkor a szlovákiai magyarok körében is elterjedt. A zászló szerepeltetése a magyarországi nyilvános terekben és eseményeken összefüggött a magyar kettős állampolgárság intézményesülésével. Az egyszerűsített honosítási eljárás bevezetése (2010-ben) és az új magyar állampolgárok szavazati jogának megadása (2012-ben) nemcsak a gyakorlati lehetőségekre és a nemzeti identitás konstrukciójára volt hatással (l. Papp Z. 2014), hanem arra is, hogy a magyar nemzetegyesítés koncepciója (Egry 2019), a magyar nemzet mibenlétére vonatkozó küzdelmek újabb ponthoz érkeztek. A székely zászló használatának összefonódása a magyar kormány által intézményesített nemzetegyesítéssel azt eredményezte, hogy a zászló a magyar – kulturális és leszármazásalapon meghatározott – etnikai közösség megtestesülésének, illetve a magyar politikai közösség kiterjesztett határainak jelképévé emelkedett.

Könyvemben a 2012–2015 között folytatott terepkutatásra alapozva azt vizsgálom, hogyan működik egy, a 19. századi nemzeti mozgalmak klasszikus technikáit követő etnoregionális mozgalom a globalizáció késő ipari társadalmában, az Európai Unió keleti részén. Arra voltam kíváncsi, hogy a korábbi, sikeresnek bizonyult minták alapján és azok nosztalgiájára is építve hogyan jönnek létre új hagyományok (l. 46. kép), miközben a helyi elit a megszokott sémák alapján próbálja folytatni közössége intézményesítését, megszervezését (l. 6. és 9. kép). Továbbá azt akartam megérteni, hogy milyen mértékig hajlandók azonosulni a helyi hétköznapi emberek ezekkel a régi modellek alapján működő törekvésekkel, hol vannak manapság a nemzetépítés korlátai, illetve milyen új lehetőségei vannak a közösségi emancipációnak és a kisebbségi elismerésnek egy nyugati minták alapján működő, posztkommunista társadalmi létben.

A székely identitáspolitikai törekvésekre a 2000-es évekre több strukturális tényező erősített rá. Az első Románia európai uniós csatlakozási tárgyalásainak folyamata volt. Románia uniós integrációját ugyanis az erdélyi magyar elitek sokáig fordulópontnak gondolták a többségi-kisebbségi viszony történetében, egy olyan platformként és védőhálóként gondolva az unióra, amely sikeresen kiszélesíti a kisebbségi érdekérvényesítés határait, a kisebbséggel szembeni diszkriminációt pedig megakadályozza. Az uniós integrációtól a romániai magyar elit azt várta, hogy a kisebbségi helyzet problémáit valamilyen nemzeti önkormányzat – lehetőleg regionális területi autonómia – létrejöttének támogatásával orvosolja majd (Bajtalan 2016). Mivel ez nem egy elszigetelt romániai magyar probléma, hanem a nemzetközi identitáspolitikai küzdelmek keretében értelmezhető, az erdélyi magyar elitek a problémafelvetéseket egyre inkább a nemzetközi identitáspolitikai mozgalmak nyelvére próbálták lefordítani, és ezek eszköztárával érvényt szerezni a követeléseiknek.

A következő strukturális feltétel, amely hozzájárult a mozgalom megerősödéséhez, a térség gazdasági helyzetéből következett (Csata 2017). A rendszerváltás utáni iparosított kisvárosok leépülése, majd a modernizáció megrekedése, illetve a térség Románián belüli periferizálódása nagymértékben kikezdte a magyar politikai establishmentbe vetett bizalmat. A régió felemás fejlődése, a munkanélküliség és a kilátástalanság, illetve az elvándorlás állandó feszültséget gerjesztett a székelyföldi megyei, valamint városi vezetés és Bukarest között, ami kihatott az erdélyi magyar politikai elit és a régiót képviselők közötti viszonyra is (Kiss T. 2018). Míg az állam továbbra is jelentős tényező maradt nemcsak a források újraelosztása, hanem a gazdaság területén is, ezzel párhuzamosan megnőtt a helyi önkormányzatok szerepe is az elosztásban – ez pedig a romániai magyar politikai vezetés pozícióját is biztosította, amely így tovább működtethette saját patrónus-kliensi hálózatait. Tánczos Vilmos mindezt a hatalmi egyenlőtlenséget helyi, magyar–román viszonylatban a székelyföldi kettős hatalmi struktúrával ragadja meg, ugyanakkor országos szinten, a nemzetállam és a kisebbségek között, Kiss Tamás az aszimmetrikus akkomodáció fogalmával operál. Tánczos egy sajátos egyensúlyi helyzetet elemez, amely a „román” központi hatalom és a „magyar” helyi önkormányzatok intézményei között alakult ki a Székelyföldön, Kiss pedig amellett érvel, hogy az egyenlőtlen viszonyra és a beszűkült lehetőségekre az erdélyi magyar elit a párhuzamosság kiépítésével és fenntartásával válaszolt. Ennek a korlátai azonban egyre szembetűnőbbek lettek, a 2000-es évek végétől a 2010-es évek közepére egyértelművé váltak az etnikai alapú politizálás nehézségei (Kiss T. 2018).

Az erdélyi magyar párhuzamos társadalom építésének beszűkülésére és az etnikai párt, az RMDSZ társadalomépítő szerepének csökkenésére a székelyföldi autonómiamozgalom egyfajta alulról jövő válaszként alakult újjá. Habár ezt is értelmiségiek és politikai aktorok kezdeményezték, sőt a legtöbben az RMDSZ-ből való kiválásuk nyomán köteleződtek el, ez a szűkebb hálózat a régió magyar politikai establishmentjének riválisaként határozta meg magát, illetve Székelyföld etnikai képviselőjeként és morális újítójaként1 lépett fel a patrónus–kliensi és a hatalmi aszimmetria ellen. Ugyanakkor nem elhanyagolható az aktivitásukban a magyarországi jobboldaltól érkező támogatás sem, ami egyszerre legitimációt és az RMDSZ-szel szembeni, tehát a román államapparátustól szimbolikusan független pozíciót biztosított számukra.

A 2010 utáni magyar belpolitikai változások nyomán bővültek a lehetőségek: a székelyföldi magyar „ellenzék” nemcsak anyagi támogatásokkal, hanem magas közjogi tisztséget betöltő magyarországi politikusok jelenlétével, például Kövér László, a Magyar Országgyűlés elnöke és Semjén Zsolt miniszterelnök-helyettes közreműködésével szimbolikus elismerésre tett szert.

A székely identitáspolitika azonban a román és az etnoregionális identitás közötti távolság hangsúlyozása mellett a székely és a magyar identitás közötti különbségeket is artikulálta. A székelyföldi morális újítók nemcsak a székely identitás öröklődő voltát és a hagyomány jelentőségét hangsúlyozták, hanem azt is, hogy egy sikeres társadalmi-politikai projekt az aktív részvételen keresztül alakul, ennek megfelelően pedig a székely identitásra érdemessé kell válni. A következő fejezetekben fontos lesz az identitás koncepciójának ilyen értelmezése ahhoz, hogy megértsük, miképp tudott tömegeket maga mellé állítani ez a csoport, és hogyan volt képes újratermelni a szimbolikus politika eszközeivel az etnikai kötődést.

A székely zászló elterjedésével a regionális identitás nemcsak láthatóbbá vált, hanem a társadalmi gyakorlatokra is hatással volt. A zászlók kitűzése a tudatos politikai cselekvést is lehetővé tette: ezekkel a helyiek nemcsak számos, korábban románként számontartott közintézményt – önkormányzatokat, megyei tanácsokat – jelöltek meg székelyként, hanem a helyi lakosok házait, lakásait is jelöltté tették (l. 17. és 46. kép).2 A 2012 és 2016 közötti időszakban a hovatartozás ilyen látványos performálása nyilvánvalóvá tette a helyiek között az etnicitás hétköznapi különbségtevésének felértékelődését.

A következő fejezetekben a régióban felerősödő identitáspolitikai és elismeréspolitikai kérdéseket folyamatukban, a román nemzetállam, a magyar politikai csoportok és a hétköznapi emberek viszonylatában mutatom be. A 2004 óta zajló változások azt bizonyították, hogy az erős regionális identitás mellett a román nemzetállam mint elnyomó hatalom képe is sikeresen tudja mozgósítani a helyi lakosságot. Az etnikai határok aktiválódása, a nacionalista értelmezési keretek terjedése, a radikális jobboldali szervezetek provokációi dominánssá tették a román állam mint elnyomó hatalom diskurzusát. Habár az újságok címlapjai és a politikai szereplők nyilatkozatai időnként egy tényleges etnikai konfliktus kirobbanásának lehetőségét sugallták, ezt több tényező gátolta. Székelyföldön, az 1990 eleji marosvásárhelyi eseményeket leszámítva, még ebben az intenzív időszakban sem került sor komolyabb erőszakos eseményre. Abban, hogy a zászlóbotrányok és az ezeket kísérő egyéb törekvések nem eszkalálódtak, szerepet játszott egyrészt a román állambiztonsági hatóságok aktív jelenléte is, másrészt hogy a román politikai mezőbe is integrálódott RMDSZ képes volt visszanyerni az ellenőrzést a helyi etnopolitikai törekvések fölött, újra megteremtve és fenntartva a nacionalizmus forró és banális formái közötti ingatag egyensúlyt.

Azonban azt is látni kell, hogy ennek a mozgósításnak, illetve az indulatok fokozódásának – egyelőre – sajnos nincs társadalomépítő, szolidaritást gerjesztő hatása. Ennek kezdetleges jelei megmutatkoztak ugyan az olyan ügyek melletti elköteleződésben, mint a „Csíki Sör” vagy egyes székely termékek támogatása, de ezek egy sikeres és jól működő régió szempontjából jelentéktelenek, legalábbis nem képesek a társadalmi viszonyokat strukturálisan befolyásolni.3 Ahogy arra az elemző fejezetekben majd hosszabban kitérek, a térségben folyó társadalomépítést megnehezíti a mikroregionális ellentétek újratermelődése is. Ehhez sokszor a helyi politikai aktorok is tevékenyen hozzájárulnak, amikor saját pozíciójuk megerősítése érdekében egymással versengve, a hagyományos mikroregionális törésvonalakat használják fel a hiteles székelykép meghatározásáért.

Könyvemben tágabban azzal foglalkozom, hogy milyen szerepet játszhat egy szimbólum a közösség artikulálásában, a vele való azonosulásban, és ez milyen helyi ellenérzés vagy támogatás révén ölthet testet. Továbbá milyen közösségi koncepciók és identitásreprezentációk fogalmazódtak meg a zászlót hitelesítő politikai és értelmiségi versenyben, a zászló előállítása és forgalmazása során, a hétköznapi használatban, illetve hétköznapi emberek életében.

A zászló története egyszerre mutatja meg:

1. az elképzelt közös múlt utáni nosztalgiát, a közös identitást, egyúttal pedig a mikroregionális törésvonalakat;

2. az etnikai jelölés regionális módjait egy olyan térségben, ahol a kisebbség számarányában többséget képez, ezért mind az állam, mind a régió szimbólumai etnikai jelölőkké válnak;

3. az identitáspolitikai diskurzusok tágabb kontextusát és az erre adott helyi válaszokat;

4. az alulról építkező közösségek és az elitek szerepét a szimbólum hitelesítésében, elérhetővé tételében és az identitáspolitikai versenyekben;

5. a szimbólum szerepét a hétköznapi emberek életében, a személyes ünnepek (születésnap, esküvő stb.), illetve az identitás kifejezésében;

6. a radikális jobboldali ideológiák normalizációját, különös tekintettel azokra a kísérletekre, amelyek a nemzeti diskurzusok kisajátításában érhetők tetten.

A könyv végigköveti a zászló elterjedésének különböző szakaszait: létrejöttének körülményeit, továbbá a megtervezése mögötti történeti, ideológiai elképzeléseket. Másrészt kitér a szimbólum elterjedésének hátterében meghúzódó közösségszervezési és emancipációs törekvésekre. Harmadrészt elemzi a zászló használatának politikai és kulturális terepeit, a hitelességével kapcsolatos vitákat, az identitás megfogalmazásának új módjait.

Az alapkérdésem tehát az, hogy miképp zajlik egy 2004-ben megtervezett jelkép etnoregionális szimbólummá válása, elfogadása, elismerése és használata? Hogyan jut el a székely zászló a sepsiszentgyörgyi íróasztalon felskiccelt tervektől a varrodákig, majd a budapesti Országház homlokzatára, vagy éppen a Mount Everest tetejére? Hogyan kerül be a helyi termékek logójába, miért jelenik meg egy kártyapaklin vagy egy esküvő dekorációs elemeként?

A könyv felépítése

A zászlók és egyéb nemzeti tárgyak jelenlétének szerepe a nemzeti érzés megerősítésében, illetve észrevétlenségük, hétköznapivá válásuk nem új kérdésfelvetés a nacionalizmuskutatások szakirodalmában (l. Billig 1995; Antonsich–Skey 2017: 2–4). Jelen munka struktúráját és a bemutatott kutatás menetét a tárgy történetének öt szakaszára bontottam. A folyamatot a maga társadalmi kontextusában, a bourdieu-i módszertan alapján mezők közötti interakciókként4 értelmezem és elemzem.

A könyv négy részből áll: az első az antropológiai terepmunkát megalapozó elméleti kereteket vázolja, a második részben a módszertant mutatom be, majd következik az empíria elemzése – a zászló története öt szakaszának a bemutatása –, majd a konklúzió. Könyvem elemző, harmadik része a helyi közösségek szintjén tekinti át azt a viszonyrendszert, amely lehetővé tette az autonómiamozgalom kibontakozását. Itt az első elemző fejezetben azonban a szimbólumnak nem a hagyományos (heraldikai) értelemben vett történetéről lesz szó, és nem is a kisebbségi politizálás elemzésére vállalkozom, hanem más megközelítést választottam. A zászló megtervezését követő első években (2004–2010) a szimbólum gyakorlatilag csak a személyes kapcsolathálókon keresztül terjedt. A zászló színének, a rajta található jeleknek a kiválasztása, azok indoklása, majd később a zászlóra vonatkozó heraldikai vita azt a relacionális viszonyt mutatta meg, ami a helyi kultúráról és hagyományokról való beszéd és a székelység eredetének, jelentőségének és kulturális hovatartozásának kérdéseit övező történeti diskurzusok között létezik („A székely zászló megalkotása és a hitelesség diskurzusai”). A zászló – a szakmai standardokkal kapcsolatos kifogások ellenére – hitelessé és széles körben elfogadottá vált, ami megvilágította többek között a helyi, kezdeményező értelmiségi csoportok széles körben elfogadott tekintélyét. A kezdeményezők azonban csak korlátozott keretek között tudták terjeszteni a zászlót, mivel jelentősebb mozgósításra nem volt sem anyagi fedezetük, sem pedig intézményes lehetőségük. A zászló népszerűsítését többek között olyan szervezetek vállalták fel, amelyek nacionalista és radikális megnyilvánulásaikkal tettek szert hitelességre egyes körökben (például a Magyarok Világszövetsége). 2010 után azonban a régió politikai diskurzusa újra erőteljesen a székely identitáspolitika és a területi autonómiatörekvések felé mozdult el, a már létező zászlót „újra felfedezték”, gyakorlati szerepet is szánva neki. Ennek hátterében – többek között – az RMDSZ többnyire kormányon kívüli politizálása állt.

A második elemző fejezet a régió reprezentációjáért folytatott versengéseket tárgyalja („A székely zászló az erdélyi magyar politikai mezőben”). Ez alatt azt a rivalizálást értem, amely a – morális újítókból politikai szereplőkké előlépő – helyi kezdeményezők és a hatalmat birtokló, a támogatások felett diszponáló helyi politikai elit között folyt. A politikai szereplők közötti verseny tétje a régió adminisztratív, társadalmi és gazdasági szempontból való megkonstruálása, jelen esetben a Székelyföld területének meghatározása, a regionális identitás megszilárdítása a térség hiteles politikai képviselete által. A versenybe nemcsak a politikai szereplők vonódtak be, hanem az általuk szervezett utcai megmozdulásokkal és ünnepekkel a helyi lakosság is.

A régió reprezentációjában és az identitáspolitikai törekvésekben a politikai és helyi értelmiségi csoportok mellett a radikális jobboldali fiatalok is aktívan részt vettek. A radikális jobboldali szubkultúra a Székelyföldön mint „civil”, hagyományőrző csoport szerveződött, ami lehetővé tette számára a helyi társadalmi beágyazódást, ideológiájában és társadalmi gyakorlataiban azonban a magyarországi testvérszervezeteit követte. A harmadik elemző fejezetben („A székely zászló a radikális jobboldali hálózatokban”) kitérek a szubkultúra ideológiai hátterére, ezen belül elsősorban a román államhoz (a „románokhoz” vagy a „hatalomhoz”), illetve a romákhoz fűződő viszonyára. A radikálisok ideológiájában világosan megfogalmazódott, hogy miképp képzelik el azt a Székelyföldet és a székely identitást, amelyet az autonómiamozgalomnak rekonstruálnia kellene. Azon túl, hogy a szubkultúra tagjai nyíltan vállalták irredentizmusukat – ami megkülönbözteti őket a legtöbb autonomista csoporttól –, a Székelyföldre egyfajta organikus társadalmi szervezetként tekintettek, ahol mind az etnikai csoportoknak, mind általában a közösség tagjainak pontosan körülírt feladataik vannak, a románok, romák és székelyek közötti hatalmi aszimmetriát pedig a székely származásúak javára kell újjászervezni. Az etnikai csoportokhoz hasonlóan, a helyi közösség tagjait is hierarchikusan kellene megszervezni az érdemesség, a rátermettség és a különböző feladatokhoz való hozzáértés alapján, de a férfiaknak és a nőknek is a hagyományos szerepekhez kellene visszatérniük. A társadalmi rend hierarchikus elképzelése a kezdeményező értelmiségi csoportoktól vagy a hétköznapi emberektől sem idegen, ők azonban az etnikai csoportok közötti átjárás vonatkozásában megengedőbbek, mint a radikális jobboldali szubkultúra tagjai. A székely zászló a társadalmi rend „visszaállítására” törekvő mozgalom egyik szimbólumává vált – elsősorban regionális, székely mivoltából fakadóan, de azért is, mert a hatósági fellépések következtében megtestesítette az „elnyomó hatalommal” való szembeszegülést.

A zászló elterjedését azonban nemcsak az segítette elő, hogy a román hatalommal szembeni tömeges mozgósítás tárgyi megjelenítője lett, hanem az is, hogy hozzáférhetővé, elérhetővé vált a piacon, több más, a székely identitást megtestesítő tárgy mellett. Ennek lehetőségeit és körülményeit tárgyalja a negyedik elemző fejezete („A székely zászló mint áru”). A székely identitás tárgyiasult reprezentációjának hagyományosan van egy szűk, ám szimbolikus értelemben fontos piaca. A nemzeti gondolatot vagy hovatartozást kifejező tárgyak sorában 2004-től a székely zászló is helyet kapott, és a radikális jobboldal által fenntartott vagy általuk ellenőrzött bolthálózatok voltak az első helyek, ahol árusítani kezdték, mind Magyarországon, mind Erdély-szerte. A zászló körüli politikai performanszok megsokszorozódásával azonban egyre nőtt a kereslet. A helyi önkormányzatoknak és a magyar pártoknak ugyanis a középületekre kifüggesztett lobogók mellett biztosítaniuk kellett a lakosság körében szétosztott, illetve a nemzeti vagy vallási ünnepeken használt zászlók pótlását, ezért lett fontos a megbízható beszállító. A megbízhatóság kritériuma azonban nemcsak a minőségi követelményekre terjedt ki, hanem az etnikai és társadalmi „megbízhatóságra” is.

A zászló elterjedésének egyik fontos eredménye volt, hogy a helyiek számára könnyen elérhető identitásmarkerré vált. A székely zászlóval való azonosulás – annak ellenére, hogy egy kitalált hagyomány kevesebb mint két évtizede létező szimbolikus tárgyáról van szó – jelentősnek tekinthető. A hétköznapiság kérdését az utolsó, ötödik elemző fejezetben („A székely zászló a hétköznapokban”) három szempontból tárgyaltam: elsőként a hétköznapi emberek viszonyulásait vizsgáltam a régióhoz, az identitás kérdéseihez és attitűdjüket a térségben felerősödő etnikai határokhoz. Az első rész legfontosabb tanulsága, hogy a fiatalok bírálatot fogalmaztak meg az etnikai hovatartozás túlhangsúlyozásával és a térség politikusainak mozgósító módszereivel kapcsolatban, de hosszú távon valóban fenyegetve érzik saját közösségüket. A veszélyt számukra is leginkább a „hatalom” – a román nemzetállam – testesítette meg, amely az intézményeken, az egyes csoportokon vagy embereken keresztül is képes rájuk hatással lenni. A fiatalok saját pozíciójukat és szerepüket a régióban konkrét viszonyrendszerben képzelték el, korosztályukra pedig mint a régió modernizációjának és a helyi kultúra reprodukciójának aktoraira gondoltak. A fiatalokkal folytatott beszélgetésekben visszaköszönt az a régió társadalmáról alkotott elképzelés, amelyben minden társadalmi csoportnak meghatározott helye van, és ez szigorú hierarchikus rendet teremt a Székelyföldön – ebben az esetben az életkor alapján.

A zászlóhasználat a politikai jellegű eseményeken túl a hétköznapokban és a privát szférában is megjelent. Például a sporteseményeken és a székely identitásukat hangsúlyozó sportolók körében a szimbólum jelentésének egy újabb oldalát emelte ki: kitartással, jó stratégiák megválasztásával és megfelelő teljesítménnyel legyőzhetők az akadályok, mind a sportban, mind az autonómiáért vívott harcban. A zászló használata a művészeti akciókban és a privát térben ehhez képest egy másik tapasztalatot emelt ki, mégpedig azt, hogy a rendszerváltás előtti időszak elnyomását folytatva, a román nemzetállam ismét a személyes szférába kényszeríti a székely identitás megélésének, reprezentációjának lehetőségeit. A zászló műtárggyá emelése – a fejezetben elemzett performansz – rámutatott a hatalom működésének mechanizmusára és arra, hogy a szabadság és elnyomás kérdésében a rendszerváltás nem hozott minőségi változást. Ezzel a felfokozott érzelmi állapottal kapcsolatban a hétköznapi emberek megváltozott gyakorlatokkal válaszoltak: az állammal szembeni ellenállásra és a székely identitás megélésére még a legszemélyesebb családi alkalmat is megragadták, mint a lakodalmak, a családi karácsonyozások vagy a születésnapok megünneplése.

A szimbolikus tárgyak használatának rutinizálódására és banalizálódására általában akkor kerül sor, amikor a politikai elit nem mozgósít az etnikai határok védelmében, illetve amikor az etnikai közösség biztosítottnak érzi saját kulturális értékeinek és intézményeinek reprodukcióját. Ahogy más kutatások is bizonyították, minél magasabb fokú autonómiát élvez egy kisebbségi közösség, annál hamarabb banalizálódnak az etnikai jelképei és annál kevésbé alkalmasak a politikai mozgósításra (Crameri 2000). Mivel a Székelyföldön a zászlóhasználat összefonódott a hatalmi elnyomással szembeni ellenállással, a rutinizálódás és banalizálódás nem mehetett úgy végbe, mint egy nemzetállam esetében. A zászló szimbolikus tárggyá válása, majd eltűnése a közterekről és a magánházakról ennek az ellenkezőjét is bizonyítja: a 2015-ös zászlótörvény elfogadásával megváltoztak a politikai hangsúlyok, és csökkent a zászló kitűzésének szimbolikus jelentősége.

A zászlóhasználat ügye tehát egy rövidebb, pár éves időszakra maradhatott meghatározó kérdés a helyi nyilvánosságban. Az, hogy akkor az elkötelezett politikai elit a zászló védelmét jelölte ki a legfontosabb közösségi feladatnak, majd néhány év múlva látszólag lemondott erről a célról, jól mutatja a régióban zajló szimbolikus politikák működését. A nemzetépítési folyamat részét jelentő szimbolikus politizálás ugyanis a nemzetállam törvényi keretein belül, esetleg azokat feszegetve, a szürkezónákban érvényesül, az aktorok csak ritkán mernek nyíltan szembemenni a szabályozással.

Az összefoglaló gondolatok után a Függelékben soroltam fel az antropológiai terepkutatáshoz kapcsolódó anyagokat, a terepmunka helyszíneit, a könyvben megszólaló interjúalanyokat, illetve a kutatáshoz használt beszélgetések vezérfonalait. A következő fejezetekben sokszor szó szerint idézem az interjúalanyaimat, ezekben az esetekben zárójelben jelzem a nemüket és a beszélgetés sorszámát (F/N és egy szám). Ezeket a kódokat a Függelékben oldom fel az alanyok általános adataival.

A könyv célja, hogy azok az olvasók, akik kevésbé ismerik a helyi viszonyokat, választ találjanak arra a kérdésre, hogy miért vált ismét ennyire fontossá a székely identitás kérdése a 2010-es évek elejétől a magyar közbeszédben; miért érvelnek többen amellett, hogy a székelyföldi, történetileg kialakult viszonyok iránymutatók lehetnek a hagyományokra és tevékeny szolidaritásra alapuló társadalom kiépítésére; továbbá – tágabban – hogyan képes egy szimbólum hozzájárulni a közösségi kötődés megfogalmazásához és hangsúlyozásához. Ugyanakkor azok számára, akik ismerősen mozognak a székelyföldi kérdésekben, reményeim szerint a következő elemzés új elméleti és gyakorlati irányokat mutat majd be. Azt gondolom, hogy a munkámból kirajzolódó politikai buktatók tanulságai, az ott megelevenedő, de fenntarthatatlannak bizonyuló elképzelések, illetve a jó gyakorlatok elmélyítése hozzájárulnak ahhoz, hogy a régió hosszú távon képes legyen megtartani a lakosságát, illetve megerősíteni egy működő, szolidáris közösséget.

*

A könyv megszületésének fontos állomása volt a doktori disszertációm megvédése 2020-ban. A Pécsi Tudományegyetem Irodalomtudományi Doktori Iskolájának diákjaként sok éven át lehetőségem nyílt elmélyedni a kritikai kultúratudományok szemléletében, és az intézményes kötődésnek köszönhetően több ösztöndíjprogram segítette szerteágazó munkámat. A Domus Hungarica mellett az Erasmus és az Erasmus Eastern Partnership programban való részvétel, majd később a Politikatörténeti Intézet Társadalomelméleti Műhelyének támogatása, továbbá az MTA Kisebbségkutató Intézetében vállalt fiatal kutatói pozíció sokban hozzájárult ahhoz, hogy ez a munka összeálljon egy egésszé.

A nacionalizmus és nacionalizmuskutatás kérdésfelvetései sokáig idegen teherként nyomták a vállamat, és a legtöbb időmet azzal töltöttem, hogy egy olyan keretet találjak, amely közelebb áll a kritikai kultúratudományokhoz és mindahhoz, amit a terepmunka során tapasztaltam. A szakirodalom feldolgozása közben a közeli/távoli népek nacionalista gyakorlataiban hol magamat, saját kisebbségi helyzetemet, ideológiai beállítódásomat, motivációimat kerestem, hol pedig türelmetlenül utasítottam el az elemzés lehetőségét is, mivel minden tudományos boncolgatás csonkolja a társadalmi valóságot, így az tendenciózussá vagy leleplezővé válhat. Ebből az indíttatásból a munkámban nagy hangsúlyt kap az elméleti keretezés és annak szándéka, hogy antropológiai megfigyelések segítségével értsem meg a kortárs nacionalizmus eltérő formáit.

A kritikai kultúrakutatás egyértelmű irányt adott azzal kapcsolatban is, hogy a társadalmi egyenlőtlenségek és hatalmi hierarchiák kritikájának célja egy szolidárisabb, együttműködőbb társadalom építése és a közjó hagyományos értelmének visszaállítása. Tehát ez esetben nem öncélú dekonstrukcióról van szó, hanem egy egyértelmű és hosszú távú célt szolgál az elemzés, mégpedig azt, hogy pontosabb, elfogulatlanabb képet kaphassunk a helyi társadalmi folyamatokról.

A könyv kettős kihívással küzd: egyrészt a nacionalizmus fogalmát úgy próbálja megragadni, hogy a terepmunka anyagainak elemzése során a kritikai jelleget megtartva, mégse váljon a „nacionalisták” leleplezésének eszközévé. Másrészt, hogy a munkám a politikai kontextust és a hétköznapi emberek elképzeléseit egy keretben értelmezze, illetve a klasszikus értelemben vett nemzetépítők tevékenysége mögött meghúzódó meggyőződéseket, valamint a törekvéseikre ható külső tényezőket egy változó társadalmi mezőbe helyezze. Egyértelmű, hogy a változások hatására a nemzeti vagy közösségi célokat és eszközöket újra kell fogalmazni, és ennek elemzésére az elméleti kereteket is alkalmassá kell tenni. Ennek a kísérletnek az eredményeit foglalom össze a következő oldalakon.

Végül pedig szeretném megköszönni mindazoknak, akik hozzájárultak a munkámhoz idejükkel, szakértelmükkel, és azoknak, akik elősegítettek, hogy képes legyek magabiztosan mozogni a témámban, illetve türelmesen kivárták, hogy megszülessen a könyv.5

Hivatkozott irodalom

3szek.ro (2013): „Tiszta Romániát! – Magyartalanítási törekvések” Háromszék, 2013. november 23. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (2013): Régiósítási vitanap Bálványoson. Háromszék, 2013. július 11. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (2017): Székely zászló alatt Románia?! Történelemhamisítás vagy félretájékoztatás. Háromszék, 2017. január 4. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (Farkas Réka) (2014): Eltűnt a székely zászló. Háromszék, 2014. május 27. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (Farkas Réka) (2017): III. Székely Kongresszus. A régió mint felépíthető haza. Háromszék, 2017. április 20. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (Farkas Réka) (2018): Letépték a székely zászlót Szotyorban. Háromszék, 2018. május 2. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

3szek.ro (Iochom István) (2014): Kopjafát állítanak a motoros emlékére. Háromszék, 2014. augusztus, 28. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

A romániai Székelyföld autonómia statútuma (2014): rmdsz.ro/ – pdf (letöltve 2021.03.01).

Ablonczy Bálint (2019): Hol lesz a következő? Az úzvölgyi temetői „csata” teljes háttere. Valaszonline.hu, 2019. június 11. valaszonline.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Adevarul.ro (2010): Ponta: Tinutul Secuiesc nu este Romania, pentru ca Tinutul Secuiesc nu exista. Adevarul, 2010. március 20. adevarul.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Ághassy Attila (2019): Romániában egy magyar csapatot utálnak. Index.hu, 2019. augusztus 8. index.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Anderson, Benedict 2006): Elképzelt közösségek: Gondolatok a nacionalizmus eredetéről és elterjedéséről. Budapest, L’Harmattan

Andreescu, Gabriel (2004): Romania. In: Cas Mudde (ed.): Racist Extremism in Central and Eastern Europe, London, Routledge, 171–194.

Antal Árpád (2013): Szent György Napok – a kultúrturizmus nulladik kilométerköve, Korunk, 24, 4. 64–66.

Antonsich, Marco – Michael Skey: Introduction (2017): The Persistence of Banal Nationalism. In: uő: Everyday Nationhood. Theorising Culture, Identity and Belonging after Banal Nationalism, London, Palgrave Macmillan, 1–13.

Antonsich, Marco (2009): National identities in the age of globalization, National Identities, 11, 3. 281–299.

Appadurai, Arjun (2008): Az áruk és az érték politikája. Replika, 36, 61–105.

Átlátszó (2013): Állami magyar vállalatok százmilliós adományai segítik az erdélyi Fidesz-projektet. Átlátszó Erdély, 2013. április 18., atlatszo.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Azember.hu (2018): Miklós Edit, Az ember. Őszinte-élet-történetek. azember.hu/ (letöltve 2021.03.01.)

Bajtalan Hunor (2016): Székelyföld a romániai régióépítés kereszttüzében, Magyar Kisebbség. 21, 1. 7–37.

Bakk Miklós (2004): Az autonómia-tervek két szakasza Erdélyben 1989 után. Magyar Kisebbség, 31–32, 1–2. 39–60.

Bakk Miklós (2008): Politika, közösség és identitás, Kolozsvár, Komp-Press

Balogh Levente (2015): Elfogadták a zászlótörvényt. Krónikaonline, 2015. május 13. kronika.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Barabás Hajnal – Pinti Attila – Turoczki Emese (2013): Véget ért a Székelyek Nagy Menetelése. Szekelyhon.ro, 3013. október 27. szekelyhon.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Bárdi Nándor (2004): Tény és való, Pozsony, Kalligram

Bárdi Nándor (2013): Otthon és haza. Csíkszereda, ProPrint

Bárdi Nándor (2015): A népszolgálat genezise és tartalomváltozásai. In: Bárdi Nándor et al.: Népszolgálat. A közösségi elkötelezettség alakváltozásai a magyar kisebbségek történetében. Pozsony, Kalligram, 11–47.

Barkóczi Balázs (2014): A hazai radikális jobboldal térhódítása az interneten, Médiakutató, Tél, 4.

Barna Gergő – Kiss Tamás (2013): Erdélyi magyar fiatalok 2013. Kutatásjelentés. Kolozsvár, Európai Tanulmányok Központja–Kós Károly Akadémia Alapítvány–Nemzeti Kisebbségkutató Intézet

Barth, Fredrik (1996): Régi és új problémák az etnicitás elemzésében. Regio, 1. 3–25.

Benkő Elek – Oborni Teréz (szerk.) (2016): Székelyföld története I. A kezdetektől 1562-ig, Székelyudvarhely, MTA BTK–EME–HRM, 173–178.

Berta Péter (2008): Szubjektumok alkotta tárgyak – tárgyak által konstruált szubjektumok. Interakció, kölcsönhatás, egymásra utaltság: az „új” anyagikultúra-kutatásról, Replika 63, 29–60.

Billig, Michael (1995): Banal Nationalism, London, Sage

Biró A. Zoltán (1998): Stratégiák vagy kényszerpályák? Tanulmányok a romániai magyar társadalomról, Csíkszereda, Pro-Print.

Biró A. Zoltán – Gagyi József (1993): Román–magyar interetnikus kapcsolatok Csíkszeredában: az előzmények és a mai helyzet, Antropológiai Műhely, 1

Bíró Blanka (2013a): Marad a SIC-tábla – a kovásznai prefektussal egyeztet Tamás Sándor. Krónikaonline, 2013. február 22. kronika.ro (letöltve 2021.03.01)

Bíró Blanka (2013b): Román feljelentés Tamás Sándor ellen. Krónikaonline, 2013. január 29. kronika.ro/ (letöltve 2021.03.01).

Biró Zoltán (1987): Az árcsói kerámiavásár. In: Biró Zoltán et al.: Néphagyományok új környezetben. Tanulmányok a folklorizmus köréből, Bukarest, Kriterion, 120–134.

Biró Zoltán et al. (1987): Néphagyományok új környezetben. Tanulmányok a folklorizmus köréből, Bukarest, Kriterion

Boér Hunor – Gagyi József (2005): Ideológusok és szakemberek. In: Bárdi Nándor (szerk.): Autonóm magyarok? Székelyföld változása az ötvenes években, Csíkszereda, Pro-Print, 508–571.

Boghiceanu, Alina (2014): Proiectul UDMR de autonomie. Reactiile politicienilor. Ponta: Nu putem merge spre o panta care ne duce la dezinare. Nu am vazut in detaliu proiectul. Adevarul.ro, 2014. szeptember 19. adevarul.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Bognár Zoltán: Autonómiák világszerte: az önállóság formai és tartalmi ismérvei tizennyolc államban, Magyar Kisebbség, 10, 2006/1–2, 312–331.

Borsos Géza József (2008): A Székely Nemzet időben és térben. Sznt.sic.hu, 2008, augusztus 12. sznt.sic.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Bottoni, Stefano (2015): A várva várt Nyugat. Kelet-Európa története 1944-től napjainkig, Budapest, MTA BTK TTI

Bourdieu, Pierre (2009): A tudományos mező, Replika, 67, 11–36.

Bourdieu, Pierre (1985): Az identitás és a reprezentáció. A régió fogalmának kritikai elemzése, Szociológiai Figyelő, 1, 7– 22.

Bourdieu, Pierre (1972): Outline of a theory of practice, Cambridge, Cambridge University Press. Magyarul: A gyakorlat elméletének vázlata & Három kabil etnológiai tanulmány.Budapest, 2009, Napvilág Kiadó

Boym, Svetlana (2001): Introduction: taboo on nostalgia? In: --: The future of nostalgia. Basic Books, New York. XIII–XIX.

Brubaker, Rogers (2001): Csoportok nélküli etnicitás, Beszélő, 7–8.

Brubaker, Rogers (2006): Nacionalizmusok új keretek között, Budapest, L’Harmattan

Brubaker, Rogers et al. (2011): Nacionalista politika és hétköznapi etnicitás egy erdélyi városban. Budapest, L’Harmattan

Buchli, Victor (2000): An Archaeology of Socialism, Oxford, Berg

Butz, David A. (2009): National Symbols as Agents of Psychological and Social Change, Political Psychology, 30, 5. 779–804.

Calhun, Craig (2017): The Rhetoric of Nationalism. In: Antonsich, M.– Skey, M. (eds.): Everyday Nationhood. Theorising Culture, Identity and Belonging after Banal Nationalism. London Palgrave Macmillan, 17–30.

Cimpoeş, Radu (2013): Romania. In: Melzer, Ralf – Serafin, Sebastian (eds.): Extremism in Europe. Country Analyses, Counter-Strategies and Labour-Market Oriented Exit Strategies. Berlin, Friedrich-Ebert-Stiftung, 169–228.

Clifford, James (1999): Bevezetés: Részleges igazságok. Helikon, 4. 494–513.

Collins, Randall (2012): Time-bubbles of Nationalism: Dynamics of Solidarity Ritual in Lived Time. Nations and Nationalism, 18, 3. 383–397.

Conversi, Daniele (1998): A nacionalizmuselmélet három irányzata. Regio, 3, 37–55.

Costelló, Enric – Sabina Mihelj (2017): Selling and consuming the nation: Understanding consumer nationalism. Journal of Consumer Culture, 18, 4. 1–19.

Crameri, Kathryn (2000): Banal Catalanism? National Identity, 2, 2. 145–157.

Cusack, Igor (2005): Tiny Transmitters of Nationalist and Colonial Ideology: the postage stamps of Portugal and its Empire, Nations and Nationalism, 11, 2005/4, 591–612.

Czegő Zoltán (2017): Piramis hazugságból. Hirmon.ro 2017. április 26. hirmondo.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Csata Zsombor (2017): Munkaerőpiaci egyenlőtlenségek Romániában, etnikai metszetben. Erdélyi Társadalom, 15, 1. 81–103.

Csurgó Bernadett (2014): A vidék nosztalgiája. Kulturális örökség, turizmus- és közösségtervezés három észak-alföldi kistérségben, Socio.hu, 2. socio.hu/ – pdf (2018.03.20)

Csutak István (2008): Székelyföld modernizációja. Transindex.ro, 2008. január 7. reply.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

dantanasa.ro (2013): EXCLUSIV. Legea care INTERZICE afişarea în mod permanent a STEAGULUI SECUIESC aplicată la Târgu Mureş. PCM şi PPMT au dat jos steagul secuiesc de pe sediile lor. Dan Tanasă blog, 2013. november 29., dantanasa.ro/ (letöltve 2021.03.01)

dantanasa.ro (2017): Instanţa de judecată: steagul secuiesc, steag publicitar ce NU poate fi arborat în spaţiul public fără autorizaţie. Dan Tanasă blog. 2017. december 7. dantanasa.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Demeter Csanád (2014): Rurbanizáció. Területfejlesztési és modernizációs politika a Székelyföld elmaradott régióiban 1968–1989. Csíkszereda, Státus

Devine, Tim M. (1999): The Scottish Nation: A History, 1700–2000, New York, Viking

Dočekalová, Pavla (2006): Radical Right-Wing Parties in Central Europe: Mutual Contacts and Cooperation Politics in Central Europe. ssoar.info/ – pdf (letöltve: 2017. november 7.)

Douglas, Mary (1966): Purity and Danger. An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo. London–New York, Routledge

Edensor, Tim (2002): National Identity, Popular Culture and Everyday Life. Oxford, Berg

Egry Gábor (2008): Az erdélyiség „színeváltozása”. Kísérlet az Erdélyi Párt ideológiájának és identitáspolitikájának elemzésére, 1940–1944. Budapest, Napvilág Kiadó

Egry Gábor (2010): Otthonosság és idegenség. Identitáspolitika és nemzetfelfogások Magyarországon a rendszerváltás után. Budapest, Napvilág Kiadó

Egry Gábor (2015): Nép, nemzet, állam, társadalom: népszolgáló közösségkép és közösségszervezés az erdélyi magyar politikában, 1918–1944. In: Bárdi Nándor et al. (szerk.): Népszolgálat. A közösségi elkötelezettség alakváltozásai a magyar kisebbségek történetében. Pozsony, Kalligram, 48–71.

Egry Gábor (2016): Etnicitás, identitás, politika. Magyar kisebbségek nacionalizmus és regionalizmus között Romániában és Csehszlovákiában 1918–1944. Budapest, Napvilág Kiadó

Egry Gábor (2017): Találkozások a vadonban: etnicitás és önazonosság Székelyföldön 1918–1940. Replika, 105, 91–106.

Elgenius, Gabriella (2007): The Origin of European National Flags. In: Thomas H. Eriksen – R. Jenkins (eds.): Flag, nation and symbolism in Europe and America. London, Routledge, 14–30.

Eplényi Kata (2006): Székelyek és autonómia – tervek mérlegen (2003–2006). Regio, 17, 3. 61–80.

Eremia, Radu (2016): Klemm, despre fotografia cu steagul secuiesc: Fotografia a fost făcută într-un context în care am vrut să fiu politicos. Adevărul, 2016. szeptember 14. adevarul.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Eriksen, T. Hylland (2007): Some Questions about Flags. In: Eriksen, T. H. – Jenkins, R. (eds.): Flag, nation and symbolism in Europe and America, London, Routledge, 1–13.

Eriksen, T. Hylland – Richard Jenkins (eds.) (2007): Flag, nation and symbolism in Europe and America. London, Routledge

Farcádi Botond (2009): Önkormányzati nagygyűlés Csíkszeredában. A magyarság résztulajdonosa Romániának. Háromszék, 2009. szeptember 5. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Farkas Réka: Rendőrség zaklatta Ütő Gusztávot. Háromszék, 2014.09.09., 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Feischmidt Margit (2005): Erdély – (de)konstrukciók. Budapest–Pécs, Néprajzi Múzeum–PTE Kommunikáció- és Médiatudományi Tanszék

Feischmidt Margit (2010): Etnicitás – különbségteremtő társadalom. Budapest, Gondolat–MTA Kisebbségkutató Intézet

Feischmidt Margit (2014): Nemzetdiskurzusok a mindennapokban és a nacionalizmus populáris kultúrája. Előszó, in Feischmidt Margit et al. (szerk.): Nemzet a mindennapokban. Az újnacionalizmus populáris kultúrája. Budapest, L’Harmattan–MTA Társadalomtudományi Kutatóközpont, 7–48.

Feischmidt Margit et al. (szerk.) (2014): Nemzet a mindennapokban. Az újnacionalizmus populáris kultúrája, Budapest, L’Harmattan

Feischmidt Margit – Hervik, Peter (2015): Mainstreaming the Extreme: Intersecting Challenges from the Far Right in Europe. Intersections, 1, 1. 3–17.

Feischmidt Margit – Pulay Gergő (2014): Élmény és ideológia a nacionalista popkultúrában. In Feischmidt Margit et al. (szerk.): Nemzet a mindennapokban. Az újnacionalizmus populáris kultúrája. Budapest, L’Harmattan–MTA Társadalomtudományi Kutatóközpont, 249–289.

Feischmidt Margit – Szombati Kristóf (2014): A hagyományok visszatérése, a cigányellenesség és a jobboldali radikalizmus. In: Feischmidt Margit et al. (szerk.): Nemzet a mindennapokban. Az újnacionalizmus populáris kultúrája. Budapest, L’Harmattan, 371–402.

Feischmidt Margit – Szombati Kristóf (2017): Understanding the Rise of the Far-Right from a Local Perspective: Structural ans Cultural Conditions of Ethno-Traditionalist Inclusion and Racial Exclusion in Rural Hungary. Identities, 24, 3. 313–331.

Feischmidt Margit – Szombati Kristóf–Szuhay Péter (2014): Collective Criminalization of the Roma in Central and Eastern Europe. Social Causes, Circumstances, Consequences. In: S. Body, S. Gendrot et al. (eds.): The Routledge Handbook of European Criminology. London, Routledge, 168–187.

Foster, Robert (2002): Materializing the Nation: Commodities, Consumption and Media in Papua New Guinea. Bloomington, Indiana University Press

Fosztó László (2003): Szorongás és megbélyegzés: a cigány–magyar kapcsolat gazdasági, demográfiai és szociokulturális dimenziói. In: Bakó Boglárka (szerk.): Lokális világok. Együttélés a Kárpát-medencében. Budapest, MTA Társadalomkutató Központ, 83–107.

Foucault, Michel (1972): The Archeology of Knowledge and the Discourse on Language. New York, Pantheon

Fox, John E. (2007): Consuming the Nation: Holidays, Sports, and the Production of Collective Belonging. Ethnic and Racial Studies, 29, 2. 217–236.

Fox, John E. (2017): The edges of the nation: a research agenda for uncovering the taken-for-granted foundations of everyday nationhood. Nations and Nationalism, 23, 26–47.

Fox, John E. – Cynthia Miller-Idriss (2008a): Everyday Nationhood, Ethnicities, 8, 4.

Fox, John E. – Cynthia Miller-Idriss (2008b): The ’Here and Now’ of Everyday Nationhood. Ethnicities. 8, 1.

Főtér.ro (2017): Kelemen Hunor Aradon: Székelyföld nem Katalónia. 2017. október 6. foter.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Gagyi Ágnes (2008): A GóbéPortál és a Székely Ökoközösség kezdeményezés, AnBlokk, 1–2. 149–157.

Gáll Zoltán (2011): Fából vaskarika? Avagy: lehet-e a székely termék világmárka? Pro Minoritate, 2. 54–71.

Gallagher, Tom (1992): Vatra Românească and the Resurgent Nationalism in Romania. Ethnic and Racial Studies, 15, 4. 570–598.

Gellner, Ernest (2009): A nemzetek és a nacionalizmus. Budapest, Napvilág Kiadó

Gilbert, Emily (1998): Ornamenting the Facade of Hell: iconographies of nineteenth-century Canadian paper money. Environment and Planning D: Society and Space, 16, 57–80.

Glózer Rita: A nemzeti identitás konstrukciója a magyarországi nemzeti radikális mozgalom ellenségtematizáló diskurzusaiban. In: Feischmidt Margit et al. (szerk.): Nemzet a mindennapokban. Az újnacionalizmus populáris kultúrája, Budapest, L’Harmattan–MTA Társadalomtudományi Kutatóközpont, 139–207.

Grajczjár István – Tóth András (2011): Válság, radikalizálódás és az újjászületés ígérete: a Jobbik útja a parlamentbe. In: Enyedi Zsolt et al. (szerk.): Új képlet. Választások Magyarországon 2010. Budapest, Demokrácia Kutatások Magyar Központja

Gudeman, Stephen (2001): The Anthropology of Economy. Community, Market and Culture. Oxford, Blackwell

Győri Tamás (2015): Románul (a)vagy magyarul gondolkodni? Gondolkodási struktúrák elemzése a székely zászló-vitáról közölt publicisztikák alapján. Kolozsvár, Nemzeti Kisebbségkutató Intézet (Műhelytanulmányok a romániai kisebbségekről)

Győri-Szabó Róbert (2006): Kisebbség, autonómia, regionalizmus. Budapest, Osiris

Harrison, Simon (2000): A szimbolikus konfliktus négy típusa. In: Szabó Márton et al. (szerk.): Szövegváltozatok a politikára. Nyelv, szimbólum, retorika, diskurzus. Budapest, Nemzeti Tankönyvkiadó, 193-212.

Helleiner, Eric (2003): The Making of National Money. Territorial Currencies in Historical Perspective. Ithaca, NY – London, Cornell University Press

Hermann Gusztáv-Mihály (2012): Székelységtudat – mítoszokkal és mítosztalanul. Korunk, 23, 3. 6–12.

Heti Válasz (Stumpf András) (2011): Fel kell vinnem a székely zászlót. Heti Válasz, 2011. június 8. lásd: valasz.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Hobsbawm, Eric (1997): A nacionalizmus kétszáz éve. Budapest, Maecenas

Hobsbawm, Eric (2004): Etnikai identitás és nacionalizmus. In: Kántor Zoltán (szerk.): Nacionalizmuselméletek. Szöveggyűjtemény. Budapest, Rejtjel Kiadó, 19–28.

Hofer Tamás (1992): Harc a rendszerváltásért szimbolikus mezőben. 1989. március 15. Budapesten. Politikatudományi Szemle, 1. 29–52.

Horváth István (2014): Nyelvi dominancia, nyelvváltás és médiafogyasztás a romániai magyarok körében. In: Apró István (szerk.): Média és identitás. Tanulmányok. Budapest, Médiatudományi Intézet

Horváth István – Kiss Tamás (2015): Depopulating Semi-Periphery? Longer Term Dynamics of Migration and Socioeconomic Development in Romania. Demográfia. English Edition, 58, 5. 91–132.

Hotărâre 223/2002 privind modificarea şi completarea Hotărârii Guvernului nr. 1. 157/2001 pentru aprobarea Normelor privind arborarea drapelului României, intonarea imnului naţional şi folosirea sigiliilor cu stema României. In: Monitorul Oficial, 2002, 179.

Hoyo, Henio (2010): Posting Nationalism Postage Stamps as Carriers of Nationalist Messages. In: Bubick, J. – Glass, W. (eds.): Beyond Imagined Uniqueness: Nationalisms in Contemporary Perspectives. Cambridge, Cambridge University Press, 67–92.

Hroch, Miroslav (2000): A nemzeti mozgalomtól a nemzet teljes kifejlődéséig: a nemzetépítés folyamata Európában. Regio, 3. 3–24.

Hutchinson, John (1992): Moral Innovators and the Politics of Regeneration: The Distinctive Role of Cultural Nationalism in Nation-Building. In: Smith, A. D. (ed.): Ethnicity and Nationalism. Leiden, Brill, 101–117.

Hutchinson, John (2002): Etnicitás és modern nemzetek. Magyar Kisebbség, 1. 161–176.

Ilyés Zoltán (2013): A gyimesbükki „ezeréves határ” politikai instrumentalizálása. ANTROPORT.HU, Tél, 1–15.

index.hu (2006): Markó Béla felszólalt Székelyföld területi autonómiájáért. Index.hu, 2006. október 15. index.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Iolu, Liviu (2013): Fabrica de steaguri secuieşti are „o avalanşă de comenzi”. Adevărul.ro, 2013. április 8. adevarul.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Izsák Balázs (2010): Székely jelképekről hitelesen. Sznt.sic.hu, 2010. április 30., sznt.org/ (letöltve 2021.03.01)

Izsák Balázs (2016): Világítson egész Székelyföld! Székely Nemzeti Tanács. sznt.org/, (letöltve 2021.03.01.)

Jarman, Niel (2007): Pride and Possession, Dipslay and Destruction. In: Eriksen, T. H. –Jenkins, R. (eds.): Flag, nation and symbolism in Europe and America, London, Routledge, 88–101.

Jenkins, Richard (2007): Inariculate Speech of the Heart: Nation, Flag and Emotions in Denmark. In: Eriksen, T. H. – Jenkins, R. (eds.): Flag, nation and symbolism in Europe and America. London, Routledge 115–135.

Jeskó József et al. (2012): A radikális jobboldal webes hálózatai (Jobbik: Egy network-párt természetrajza). Politikatudományi Szemle, 21, 1. 81–101.

Johnson, G. R. (1997): The evolutionary roots of patriotism. In: Bar-Tal, D.–E. Staub (eds.).: Patriotism in the lives of individuals and nations, Chicago, Nelson-Hall, 45–90.

Kántor Zoltán (2000): Kisebbségi nemzetépítés. A romániai magyarság mint nemzetépítő kisebbség, Regio, 3. 219–241.

Kántor Zoltán (2004): Nacionalizmuselméletek. Szöveggyűjtemény. Budapest, Rejtjel

Kántor Zoltán – Bárdi Nándor (2000): Az RMDSZ a romániai kormányban, 1996–2000. Regio, 4. 150–187.

Kántor Zoltán – Majtényi Balázs (2004): Autonómia-modellek Erdélyben: jövőkép és stratégia. Magyar Kisebbség, 1–2. 3–29.

Keating, Michael (2003): Nemzetek államok nélkül: a nacionalizmus elhelyezése az új államrendben. Magyar Kisebbség. 4. 167–192.

Kecskés Csoma (2019): A székely autonómiatörekvés nem jelent fenyegetést Romániának – Izsák Balázs a Mandinernek. Mandiner.hu, 2019. október 12. mandiner.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Kertész Melinda (2013): Miért vonakodnak a román törvényhozók visszaadni a levéltári anyagot az egyháznak? Transindex.ro, 2013. május 6. itthon.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kertész Melinda (2014): Salat Levente: az RMDSZ tervezete az autonómia látszatát próbálja kelteni. Transindex.ro, 2014. szeptember 25. itthon.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kiss Bence (2012): A székely zászlóért tüntettek Sepsiszentgyörgyön. Transindex.ro, 2012. november 8. itthon.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kiss Dénes (2017): Roma szervezetek Székelyföldön. Erdélyi Társadalom, 1, 15. 193–204.

Kiss Tamás (2010): Adminisztratív tekintet. Az erdélyi magyar demográfiai diskurzus összehasonlító elemzéséhez. Kolozsvár, Nemzeti Kisebbségkutató Intézet

Kiss Tamás (2017): Médiaszerkezet, médiafogyasztás a 21. század második évtizedében. In: Bárdi Nándor – Éger György (szerk.): Magyarok Romániában 1990–2015, Budapest, Károli Gáspár Református Egyetem–L’Harmattan, 408–425.

Kiss Tamás (2018): Unequal Accomodation, Ethnic Parallelism, and Increasing Marginality. In: Kiss, T. et al. (eds): Unequal Accomodation of Minority Rights. Hungarians in Transylvania. Cham, Pagrave Macmillan, 1–33.

Kiss Tamás – Toró Tibor (2020): Ditró tükrében. Átlátszó Erdély, 2020.02.07., atlatszo.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kiss Tamás – Barna Gergő – Deák Attila (2013): Székelyföld turisztikai régió. Kérdőíves, fókuszcsoportos és statisztikai vizsgálat a székelyföldi turizmusról, Kolozsvár, Nemzeti Kisebbségkutató Intézet–Kvantum Research

Kiss Tamás – Barna Gergő – Székely István-Gergő (2013): A társadalomépítéstől a klientúra-építésig. Az RMDSZ és a magyar választók közötti kapcsolódás átalakulása. Magyar Kisebbség, 81–82, 135–163.

Koch, Natalie – Anssi Paasi (2016): Banal Nationalism 20 Years On. Political Geography, Special Issue, 54, 1–6.

Kolozsi Ádám (2012): Social Construction of the Native Faith: Mytho-historical Narratives and Identity-discourse in Hungarian Neo-paganism. Budapest, Central European University – Nationalism Studies: MA Diss.

Kolsto, Pal: National symbols as signs of unity and division, Ethnic and Racial Studies, 29, 2006/4, 676–701.

Kolumbán Gábor (2003): A Székelyföld fejlődési esélyei a román területfejlesztési politika keretei közt, Magyar Kisebbség, 2, 3. 5–35.

Kopytoff, Igor (1986): The Cultural Biography of things: Commoditization as Process. In: Arjun Appadurai (ed.): The Social Life of Things. Commodities in Cultural Perspective, Cambridge, Cambridge University Press, 64–94. Magyarul: --: A dolgok kulturális életrajza: a kommodifikáció mint folyamat. Replika, 63, 2007, 107–130.

Kovács Attila (2009): Hargita megye székely zászlót kapott. Székelyhon.ro, 2009. november 26. szekelyhon.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kovács Boglárka (2017): A búcsúról szóló memorandumot vett át Csíksomlyón Klaus Johannis. Maszol.ro, 2017. július 18., maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Kovács Zsolt (2014): Az autonómia-statútum közvitájára készül az RMDSZ. Maszol.ro, 2014. szeptember 18.

Kovács Zsolt (2016): Parázs vita a sepsiszentgyörgyi sárkánydombról. Maszol.ro, 2016. július 14. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

kronikaonline.ro (2012): Kovászna megye prefektusának menesztését kéri az SZNT. Krónikaonline, 2012. október 16., kronika.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Lăcătuşu, Ioan (2011): Coordonate demografice ale comunităţilor româneşti, maghiare şi rome din judeţele Covasna şi Harghita potrivit datelor provizorii ale Recensământului Populaţiei şi Locuinţelor din 20 octombrie 2011. forumharghitacovasna.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Ladó-Burista Réka (2010): Románia küszöbön álló regionális átszervezése. Délkelet Európa – South-East Europe International Relations Quarterly, 1.

Lajtai L. László (2015): Trendek és elméletek a nemzet- és nacionalizmuskutatásban: vázlatos kutatástörténeti áttekintés. Pro Minoritate, Ősz, 115–148.

Law, Alex (2011): Near and Far: Banal National Identity and the Press in Scotland. Media, Culture and Society. 23, 3. 299–317.

Lazăr, Marius (2000): Percepţii identitare şi relaţii interetnice în Secuime. Elemente pentru o „deconstrucţie” şi o „reconstrucţie”. In: Nastasă, Lucian–Salat Levente (eds.): Relaţii interetnice în România postcomunistă, Kolozsvár, Fundaţia CRDE

Lévi-Strauss, Claude (1958): Structural Anthropology. Harmondsworth, Penguin Books. Magyarul: Strukturális antropológia. Budapest, 2001, Osiris

Löfgren, Orvar (1985): The Nationalization of Culture. Ethnologica Europea, 19, 5–24.

Löfgren, Orvar (1993): Materialising the nation in Sweden and America. Ethnos, 58, 3–4. 161–195.

Löfgren, Orvar (2007): A Flag for all Occasions? The Swedish Experience. In: Eriksen, T. H. – Jenkins, R. (eds.): Flag, nation and symbolism in Europe and America. London: Routledge, 136–145.

Lőrincz D. József (2002): A kelet-európai ambivalens diskurzusokról. Regio, 1. 226–248.

Lőrincz D. József (2008): A kolozsvári magyarok társadalma. Regio, 2. 240–256.

Lőrincz D. József (2015): A népszolgálat. In: Bárdi Nándor et al. (szerk.): Népszolgálat. A közösségi elkötelezettség alakváltozásai a magyar kisebbségek történetében, Pozsony, Kalligram, 288–322.

Magyari Nándor László (2011): Romák a székely skanzenben. Korunk, 9. 51–57.

Magyari Nándor László – Burista Lóránd (2015): A közösségi és etnicizált csíki hokiról. Erdélyi Társadalom. 13, 2. 139–168.

Magyari Nándor László et al. (1991): Ünnepélyes keretek között végre kimondani. Adalékok az agyagfalvi ünnepség és botrány hátterének feltárásához, Kolozsvár, Jakabffy Elemér Alapítvány Kéziratkatalógusa, leltári szám: K802

Makkai László – Mócsy András (szerk.) (1986): Erdély története I. A kezdetektől 1606-ig. Budapest, Akadémiai Kiadó

Malkovics Tibor (2013): A magyar jobboldali (nemzeti) radikálisok és a hazai „gárdák” az internetes kapcsolathálózati elemzések tükrében. Médiakutató. Nyár, 2.

Mareš, Miroslav (2006): Transnational Networks of Extreme Right Parties in East Central Europe: Stimuli and Limits of Cross-Border Cooperation. 2006, ispo.fss.muni.cz/ – pdf (letöltve: 2021.03.01)

Markó Béla (2013): Egy a zászló: a piros–fehér–zöld. Rmdsz.ro, 2013. február 23. rmdsz.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2014): Ötven székely zászlót tűztek ki a korábbi három helyett. Maszol.ro, 2014. május 30. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2016a): Lecsapott a román sajtó a székely zászlóval fotózkodó amerikai nagykövetre. Maszol.ro, 2016. szeptember 14. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2016b): Semjén: Magyarország kiáll az ártatlanul üldözött közösségi vezetők mellett. Maszol.ro, 2016. november 11. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2017): Megvan a bizonyíték: provokáció történt a székelyudvarhelyi Kauflandnál. Maszol.ro, 2017. szeptember 1. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2018a): Mihai Tudose székely zászló elleni kirohanása „túlmegy minden határon”. Maszol.ro, 2018. január 12. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2018b): Dél-Tirol mintarégió Székelyföld számára. Maszol.ro, 2018. december 7. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Maszol.ro (2018c): Visszaállamosították a Székely Mikó Kollégiumot, az egyház Strasbourgba viszi az ügyet. Maszol.ro, 2018. november 22. maszol.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Mauss, Marcel (2004): Tanulmány az ajándékról. Az ajándékcsere formája és értelme az archaikus társadalmakban. In: --: Szociológia és antropológia. Budapest, Osiris

McCrone, David et al. (1995): Scotland – The Brand: The Making of Scottish Heritage. Edinburgh, Edinburgh University Press

Memorandum Székelyföld sajátos közigazgatási és fejlesztési jogállásáért (2009). bolyai.eu/ – pdf (letöltve 2021.03.01)

Mihalache, Cezar Adonis (2015): Cârpa secuiască – steag „publicitar” autonomist! Natiunea, 2015. december 14. ziarulnatiunea.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Mihály János (2011): Jelképek a Székelyföldön. Címerek, pecsétek, zászlók. Csíkszereda, Hargita Megye Tanácsának Műemlékvédelmi Közszolgálata–Kovászna Megyei Művelődési Központ–Kovászna Megye Tanácsa

Mika Sándor (1893): Erdélyi hadi zászlókról 1601-ből. Turul. A Magyar Heraldikai és Genealogiai Társaság Közlönye,14, 9–12.

Miklós Ágnes Kata (2015): A népszolgálat és a hetvenes évek romániai magyar irodalmának nemzedéki vitái. In Bárdi Nándor (szerk.): Népszolgálat. A közösségi elkötelezettség alakváltozásai a magyar kisebbségek történetében. Pozsony, Kalligram, 232–248.

minden-ami-magyar.hu (2009) minden-ami-magyar.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Miu, Sever Ioan (2013): Manipularea Antena 3 & Mihai Gâdea: Photoshopul ca armă contra ungurilor. Dar şi contra românilor! Adevarul.ro, 2013. február 4. adevarul.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Molnár-Székely Emőke (2011): Biciklitúra az autonómiáért. Székelyhon.ro, 2011, szekelyhon.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Monitorul Oficial: Hotărâre 223/2002 privind modificarea şi completarea Hotărârii Guvernului nr. 1. 157/2001 pentru aprobarea Normelor privind arborarea drapelului României, intonarea imnului naţional şi folosirea sigiliilor cu stema României. [A román zászló kifüggesztését, a nemzeti himnusz éneklését és a Románia címerét tartalmazó bélyegzők használatát szabályozó szabványokat jóváhagyó 2001/157 1. sz. kormányrendelet kiegészítéséről és módosításáról rendelkező 2002/223. sz. határozat], 2002/179. legislatie.just.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Mózes László (2014a): Amikor a lelkek összeérnek. Háromszék, 2014.12.24. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Mózes László (2014b): Motoros a célkeresztben. Háromszék, 2014. augusztus 13. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Mungiu-Pippidi, Alina (2001): The return of Populism – the 2000 Romanian Elections. Government and Oppositions, 36, 2. 230–252.

Mwangi, Wambui (2002): The Lion, the Native and the Coffee Plant: Political Imagery and the Ambiguous Art of Currency Design in Colonial Kenya. Geopolitics, 7, 1. 31–62.

Nagy Benedek (2011): A turisztikai helymarketing Székelyföldön – az imázs- és márkahasználat tudományos megalapozása. Doktori disszertáció, Pécs, PTE Közgazdaságtudományi Kar

Niedermüller Péter (1999): Etnicitás és politika a késő modern nagyvárosokban. Replika, 38, 105–120.

Novák Csaba Zoltán et al. (2013): Újjászületés, Háromszékből Kovászna. Kovászna megye megszervezése és intézményesülése 1968–1972. Csíkszereda, Háromszék Vármegye – Pro-Print

Novák Csaba Zoltán – László Márton (2012): A szabadság terhe. Marosvásárhely, 1990. március 16–21. Csíkszereda, Pro-Print

nski.hu (2014): Bemutatták az első székely bélyeget. 2014. július 16. nski.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Oláh Sándor (1998): A hatalomgyakorlás intézményei és eszközei az ötvenes évek székely falusi társadalmában. In: Bodó Júlianna (szerk.): Fényes tegnapunk. Tanulmányok a szocializmus korszakáról, Csíkszereda, Pro-Print

Özkan, Derya – Robert J. Foster (2005): Consumer Citizenship, Nationalism and Neoliberal Globalization in Turkey: The Adverising Lauch of Cola Turka. Adverising and Society Review, 6, 3.

Paasi, Anssi (1986): The Institutionalization of Regions: a Theoretical Framework for Understanding the Emergence of Regions and the Constitution of Regional Identity. Fennia. International Journal of Geography, 164, 1. 105–146.

Paasi, Anssi (2016): Dancing on the graves: Independence, hot/banal nationalism and the mobilization of memory. Political Geography, 54, 21 – 31.

Pál Judit (2016): Székely identitás és önkép. In: Bárdi Nándor – Pál Judit (szerk.) (2016): Székelyföld története III. 1867–1990. Székelyudvarhely, MTA BTK – EME-HRM

Papp Z. Attila (2014): Kisebbségi identitáskonstrukciók a kettős magyar állampolgárság által. Regio, 22, 1. 118–155.

Papp Z. Attila (2016): Kárpát-medencei ifjúságszociológiai felmérés: első adatok. Kisebbségkutató Intézet. kisebbsegkutato.tk.mta.hu/ – pdf (letöltve 2019.04.06)

Papp Z. Attila (szerk.) (2017): Változó kisebbség. Kárpát-medencei fiatalok. A GeneZYs 2015 kutatás eredményei. Budapest, MCC – MTA TK KI

Parászka Boróka (2015): EMI-tábor: kinek, miből, miért? Erdélyi Riport, 2015. augusztus 5., erdelyiriport.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Patakfalvi-Czirják Ágnes (2017): Nacionalista szubkultúra és közösségépítés – a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom Erdélyben. Replika, 105, 165–189.

Patakfalvi-Czirják Ágnes (2018): Ünnepélyes keretek között újra és újra kimondani. A Székely Szabadság Napjának elemzése. In: Filep Tamás Gusztáv (szerk.): Ünnep és felejtés. Emlékezet, identitás, politika. Budapest, Kalligram

Patakfalvi-Czirják Ágnes – Zahorán Csaba (2015): Többségi–kisebbségi monológ, Replika, 3–4. 7–21.

Patakfalvi-Czirják Ágnes – Zahorán Csaba (2017): A román nemzet határai – régió és identitás Székelyföldön és a Moldovai Köztársaságban, Replika. 105, 107–145.

Peach, Andrea (2007): Contemporary Craft and the Commodification of National Identity in 1970s Scotland: What can be learned from cultural policy? Journal of Design History, 20, 3. 243–257.

Peach Andrea (2013) : What Goes Around Comes Around – Craft Revival, the 1970s and Today. Craft Research, 4, 2. 161–179.

Penrose, Jan (2011): Designing the Nation. Banknotes, banal nationalism and alternative conceptions of the state. Political Geography. 30, 8. 415–470.

Penrose, Jan – Craig Cumming (2011): Money Talks: Banknote Iconography and Symbolic Constructions of Scotland. Nations and Nationalism, 17, 4. 821–842.

Péter Beáta (2016): Nem veszi le a községházáról a magyar zászlót Csíkmadaras polgármestere. Szekelyhon.ro, 2016. április 5. szekelyhon.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Politicalradical (2013): Nem túl népszerű a Jobbik a határon túl. 2013. július 19. politicalradical.cafeblog.hu (letöltve 2021.03.01)

pontsic.org (2009): .SIC legfelső szintű domaintartomány a székely kultúráért. 2009. május 9., www.pontsic.org/ (letöltve 2021.03.01)

Popescu, Adrian (2013): Tricolorul românesc din faţa Prefecturii Covasna, vandalizat de persoane necunoscute. Prefectul i-a găsit pe „vinovaţii morali”. Gândul, 2013. január 27. gandul.info/stiri/ (letöltve 2021.03.01)

Pusztai Bertalan (szerk.) (2003): Megalkotott hagyományok és falusi turizmus. A pusztamérgesi. Szeged, SZTE Néprajzi Tanszék.

Radiomures.ro (2013): Un grup de tineri maghiari au protestat azi, in centrul municipiului Sfantu Gheorghe fata de prezenta reprezentantilor Noii Drepte la manifestarile prejuite de Ziua Nationala a Romaniei, cele doua grupuri fiind separate de un cordon de jandarmi. Radio Mureş, 2013. december 1. radiomures.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Ray, Christopher (1998): Culture, intellectual power and territorial rural development, Sociologia Ruralis, 38, 1. 3–21.

rmdsz.ro (2006): Címerek, pecsétek, zászlók – Bemutatták a Jelképek a Székelyföldön című kiadványt Csíkszeredában. parlamenti2016.rmdsz.ro/ (letöltve 2021.03.01)

rmdsz.ro (2012): Bocsánatkérésre szólították fel a prefektust. Rmdsz.ro, 2012. november 8. rmdsz.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Rostás Szabolcs (2018): A SRI kreálhatta a székely terrorvádat, állítja a hírszerző szolgálat egykori ezredese. Krónikaonline, 2018. április 8. kronika.ro/ (letöltve 2021.03.01)

S. I. (2015): Így hamisították a román történelmet a kommunista korszak filmrendezői. Transindex, 2015. szeptember 7. eletmod.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

sepiszentgyorgy.ro (2009): Székelyföld azoké, akik hisznek benne (Emlékünnepség a nyergestetői csata 160. évfordulóján). Sepsiszentgyörgy.ro, 2009. augusztus 3. sepsiszentgyorgy.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Shanafelt, Robert (2008): The Nature of the Flag Power. How flags entail dominance, subordination, and social solidarity. Politics and Life Sciences, 27, 2. 13–27.

Sík Domokos (2016): A radikalizmus inkubációja Magyarországon. Sopron és Ózd esete. Metszetek, 5, 3. 79–102.

Sipos Zoltán (2015): Késleltetett hatású bombasiker a HVIM terrorakciója. Átlátszó Erdély, 2015. december 9. erdely.atlatszo.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Sipos Zoltán (2019): Tavaly is elárasztották Erdélyt a magyarországi közpénzek. Mutatjuk a legnagyobb nyerteseket. Átlátszó Erdély, 2019. január 8. atlatszo.polysoft.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Skey, Michael (2009): The national in everyday life: A critical engagement with Michael Billig’s thesis of banal nationalism. The Sociological Review, 57, 2. 331–346.

Smith, Anthony D. (1991): National Identity. Harmondsworth, Penguin

Smith, Anthony D. (1998): Nationalism and Modernism. London, Routledge

Smith, Anthony D. (2008): The Limits of Everyday Nationhood, Ethnicities, 8, 4. 563–573.

Smith, Anthony D. (2013): The Nation Made Real. Art and National Identity in Western Europe, 1600–1850. Oxford, Oxford University Press

Spasic, Ivana (2017): The Universality of Banal Nationalism, Or Can the Flag Hang Unobtrusively Outside a Serbian Post Office? In: Skey, M.– Antonsich, M. (eds.): Everyday Nationhood. London, Palgrave Macmillan, 31–52.

Szabó Á. Töhötöm (2014): Versengés és együttműködés, piac és közösség: gazdasági vállalkozás, történelem, etnicitás és helyi kultúra viszonya egy székelyföldi tejszövetkezet példáján. Magyar Kisebbség, 19, 3–4. 103–129.

Szabó Ildikó – Örkény Antal (1996): 14-15 éves fiatalok interkulturális világképe. In: Lázár Guy – Lendvay Judit – Örkény Antal (szerk.): Többség-Kisebbség. Tanulmányok a nemzeti tudat témaköréből. Budapest, Osiris–MTA–ELTE Kommunikációelméleti Kutatócsoport, 161–235.

Szabó T. Levente (2009): Új magyar irodalmi nemzetépítés? Az új magyar irodalmi nacionalizmus kérdéséhez. Korunk, 11. 33–43.

Szalma György (2017): Katalónia elszakad, felkészül Székelyföld. Mandiner.hu, 2017. szeptember 29. mandiner.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Szarka B. Sándor (2015): Megfélemlítés Székelyföldön. Demokrata, 2015. május 15. demokrata.hu/ (letöltve 2021.03.01)

Székely Tünde (2011): Erdély – Románia. In: Szabó A. – Bauer B. – Pillók P. (szerk.): Mozaik 2011 – Magyar fiatalok a Kárpát-medencében. Szeged – Budapest, Belvedere Meridionale, 115–126.

Székelyföld Autonómia Statútuma. (2009): Székely Nemzeti Tanács–T3 Kiadó, Sepsiszentgyörgy, 2009. lásd: sznt.org/ (letöltve 2021.03.01)

Szekeres Attila (2009): A közigazgatási címerek fajtái. Székelyföldi példák. In: Kolumbán Zs. (szerk.): Székely szimbólumok nyomában. Székelyudvarhely, Udvarhelyszék Kulturális Egyesület, 81–92.

Szepessy László (szerk.) (2009): Húszéves az RMDSZ. 1989–2009: Eseménynaptár, Dokumentumok. Kolozsvár, RMDSZ – Elnöki Hivatal

Szilágyi N. Sándor (1995): Levél egy kivándorolni készülő értelmiségihez. In: Cseke P. (szerk.): Lehet – Nem lehet? Kisebbségi létértelmezések (1937–1987). Marosvásárhely, Mentor

Szőcs Gazda Enikő (2013): A székelyföldi szőttesmozgalom és a Székely Nemzeti Múzeum. In: Emlékkönyv. A Székely Nemzeti Múzeum százhuszonöt éves jubileumára. Sepsiszentgyörgy, T3Kiadó, 203–214.

Szőcs Levente (2017): Saját társuk nyomta fel a 64 vármegyéseket. Átlátszó Erdély, 2017. január, 30. atlatszo.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Szucher Ervin (2015): Kimondott Székelyföld – Felemás eredmény Strasbourgban. Krónikaonline, 2015. március 24. kronikaonline.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Tánczos Vilmos (1998): Kettős hatalmi szerkezet a Székelyföldön. Magyar Kisebbség, 4, 12. 339–362.

Tárnok Balázs (2016): Régi és új kisebbségek Európában. A migrációs válság lehetséges hatásai az őshonos/hagyományos és bevándorló kisebbségek jogaira. In: Gömbös Ervin (szerk.): A kisebbségek jövője a globalizálódó világban. Budapest, Magyar ENSZ Társaság, 81–94.

Toader, Emma (2013): Zgonea propune ca în faţa Parlamentului să fie arborate steagurile fiecărui judeţ. Mediafax.ro, 2013. február 18. mediafax.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Törvényjavaslat 539/2014: Propunere legislativă privind interzicerea autonomiei teritoriale şi al oricărei forme de secesionism [Törvényjavaslat a területi autonómia és a szecesszió bármilyen formájának tilalmáról]. 2014.06.03. cdep.ro/ – pdf (letöltve: 2018-01-10)

Törvényjavaslat 683/2013: Propunere legistlativa pentru interzicerea manifestărilor şi organizaţiilor de tip extremist [Törvényjavaslat az extremista típusú demonstrációk és szervezetek betiltására]. Camera Deputaţilor Parlamentul României. 2013.09.02, Törvénytervezet, cdep.ro/ – pdf (letöltve 2021.03.01)

TP: Magyar földben nyugszik. Magyarosi Árpád Fiúka blog, 2009.05.21, magyarosiarpadfiuka.blogspot.com/ (letöltve 2021.03.01)

Transindex.ro (2013): Székelyföld-táblával és zászlóval várták Dragneát Bálványoson. Transindex.ro, 2013. július 12. itthon.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Transindex.ro (2015): Új főtér születik Sepsiszentgyörgyön. De miért nem tudhatunk a részletekről szinte semmit? Think Outside the Box – Transindex, 2015. június 26. regithink.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Transindex.ro (2017): Eltávolítják a székely zászlót a Kovászna megyei tanács ülésterméből. Transindex, 2017. március 9., itthon.transindex.ro/ (letöltve 2021.03.01)

uh.ro (2014): Dragnea nem vágta el a székely szalagot. Udvarhelyi Híradó, 2014. június 2., uh.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Unwin, Tim – Wills Hewitt (2001): Banknotes and National Identity in Central and Eastern Europe. Political Geography, 20, 1005–1028.

Ütő Gusztáv (2010): Provokáció a sepsiszentgyörgyi Magmában. Háromszék, 2010. december 11. www.3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Varga Bálint (2017): Árpád a város fölött: Nemzeti integráció és szimbolikus politika a 19. század végi Magyarországon, Budapest, MTA BTK

Vári O. Péter (2017): Székely belháború. Háromszék, 2017. február 15. 3szek.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Verdery, Katherine (2004): „Nemzet” és „nacionalizmus”: merre tovább? In: Kántor Zoltán (szerk.): Nacionalizmuselméletek. Szöveggyűjtemény. Budapest, Rejtjel

Vidra Zsuzsa– Fox, John (2012): The Radicalization of Media Discourse. The Rise of the Extreme Right in Hungary and the Roma Question. Budapest, CEU.

Vrăjitorul din Oz(un) (2013): Faţa de pernă numită steag secuiesc. Condeiul Ardelean, 2013. március 8 – 21. condeiulardelean.ro/ (letöltve 2021.03.01)

Wallach, Yair (2011): Creating a Country through Currency and Stamps: State Symbols and Nation-Building in British-ruled Palestine. Nations and Nationalism. 17, 1. 129–147.

Wodak, Ruth (2001): The Discourse-Historical Approach. In: Wodak, R. – M. Meyer (eds.): Methods of Critical Discourse Analysis. London, Sage, 63–95.

Wodak, Ruth (2015): The politics of fear. What right-wing populist discourses mean. London, Sage

Wodak, Ruth et al. (eds.) (1999): The Discoursive Construction of National Identity. Edinburgh, Edinburgh University Press

Wodak, Ruth et al. (eds.) (2013): Rightwing Populism in Europe: Politics and Discourse. London, Bloomsbury Academic

Zahorán Csaba (2013): Románia magyar szíve. Székelyföld képei a magyar és a román közbeszédben 1989 után. Pro Minoritate, Tavasz, 170–203

Zahorán Csaba (2014): „A Székelyföld nem létezik!” A székelyföldi autonómia az 1989 utáni román politikai diskurzusban. In: Lagzi Gábor (szerk.): Közép-Európa a 21. század küszöbén – regionális identitás és civil társadalom. Pannon Egyetem, Modern Filológiai és Társadalomtudományi Kar, Társadalomtudományok és Nemzetközi Tanulmányok Intézet, Veszprém, 65–96.

Zahorán Csaba (2016): Trikolórok, farkasok és turulok földje. Magyar és román szimbolikus gyakorlatok Erdélyben 1989 után. Regio, 24, 1. 226–281.

Zahorán Csaba – Patakfalvi-Czirják Ágnes (2016): Románok vagyunk és punktum. Identitáskonstrukciók és hétköznapi stratégiák a mai Moldovában. Magyar Kisebbség, 79, 1. 99 – 159.

Zahra, Tara (2010): Imagined Noncommunities. National Indifference as a Category of Analysis. Slavic Review, 69, 1. 93–119.

Zeidler Miklós (2009): A magyar irredenta kultusz a két világháború között. Budapest, Regio Könyvek – Teleki László Alapítvány

Zentai Violetta (1997): Politikai antropológia: a politika antropológiája. In: Uő (szerk.): Politikai antropológia. Budapest, Osiris – Láthatatlan Kollégium

Zombory Máté (2011): A nemzeti hovatartozás mint térbeli probléma. Emlékezetpolitika Magyarországon 1989 után. Budapest, L’Harmattan

Zsigmond Csilla (2017): Ifjúság és politika a határon túl. In: Papp Z. Attila (szerk.): Változó kisebbség. Kárpát-medencei fiatalok. A GeneZYs 2015 kutatás eredményei. Budapest, MCC – MTA TK KI, 239–290.

Függelék

A terepmunka helyszínei

1. Székelyek Nagy Menetelése, Sepsiszentgyörgy, Maksa, Réty, Kökös (Kovászna megye), 2013. október. – Terepnapló és kötetlen beszélgetés.

2. Az Autonómia Anatómiája-kiállítás, Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye). 2013. október.

3. Kézművesvásár, Wunderplatz alternatív kulturális tér, Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye), 2013. április 23–29. – Kötetlen beszélgetés.

4. Csíksomlyói búcsú és kézművesvásár, Csíkszereda és Csíksomlyó (Hargita megye). 2013. május 17. – Terepnapló, kötetlen beszélgetés.

5. Csíksomlyói Csibész Alapítvány, Hargita megye, 2013. június folyamán. – Kötetlen beszélgetés, strukturált interjú az alapítvány ügyvezető igazgatójával és egy munkatárssal.

6. Civil szervezetek, Csíkszereda (Hargita megye), 2013. június folyamán. – Strukturált interjúk a székely zászló forgalmazását bonyolító civil aktivistákkal.

7. Őszi Sokadalom – az „értékszüret”, Kézdivásárhely (Kovászna megye), 2013. augusztus 28.–szeptember 1. – Kötetlen beszélgetések.

8. Sepsiszentgyörgy, 2013 szeptember–december között. – Interjúk politikai vezetőkkel és aktivistákkal.

9. Forumul Civic al Românilor din Covasna, Harghita şi Mureş, Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye), 2014. április 9. – Életútinterjú a szervezet egyik vezetőjével.

10. Tiltakozás a magyar himnusz éneklése miatti büntetés ellen, hétköznap délután 5-től. Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye), 2014. december 15–20. – Terepnapló, beszélgetés résztvevőkkel.

11. Sepsiszentgyörgy, Csíkszereda. 2015. július. – Interjúk zászlószakértőkkel, helyi újságírókkal, önkormányzati tisztviselőkkel.

12. Erdélyi Magyar Ifjak – 11. tábor, Gyergyószentmiklós (Hargita megye), 2015. augusztus 5–9. Interjúk a résztvevőkkel (3 személlyel), előadókkal (3 személlyel).

13. Családi találkozó a Bartos-hegyen, Gyergyócsomafalva (Hargita megye), 2015. augusztus 9–12. Terepnapló és kötetlen beszélgetések.

14. Interjú helyi értelmiségiekkel (3 személlyel), Gyergyószárhegy és Gyergyóalfalu (Hargita megye), 2015. augusztus 13.

15. Színjátszó fesztivál, Kőrispatak (Hargita megye), 2015. augusztus 14–17. – Kötetlen beszélgetés helyiekkel.

16. Családi találkozó, Énlaka (Hargita megye), 2015. augusztus 17–21. – Terepnapló és kötetlen beszélgetések helyi vendéglátókkal és magyarországi turistákkal.

17. A Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom tagjai, Sepsiszentgyörgy, Kézdivásárhely (Kovászna megye), 2015. augusztus 22–30. – Interjúk.

18. Székely Szabadság Napja, Marosvásárhely (Maros megye), 2016. március 10–13. – Kötetlen beszélgetések, terepnapló.

19. Székely Vágta, Maksa (Kovászna megye), 2016. július 8–10. – Terepnapló és kötetlen beszélgetés szervezőkkel, árusokkal.

20. Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye), Csíkszereda és Gyergyószentmiklós (Hargita megye), 2016. július–augusztus. – Fókuszcsoportos interjúk.

21. Esküvő, Benedekmező (Kovászna megye), 2016. augusztus 14–15. – Terepnapló, kötetlen beszélgetés.

22. Sepsiszentgyörgy (Kovászna megye) és Csíkszereda (Hargita megye). – Interjúk fiatal házasokkal és családokkal (2 fiatal házaspár és 3 család).

23. Parajdi Sópince, Székely kör, Székelyföldért Alapítvány (Budapest), 2016 őszén. – Strukturált interjúk a szervezetek vezetőivel.

Az idézett interjúalanyok listája

F01, helyi politikus, Sepsiszentgyörgy

F02, kézműves, Parajd

F03, újságíró, Sepsiszentgyörgy

F04, egy karitatív alapítvány vezetője, Csíksomlyó

F05, önkormányzati tisztviselő, Csíkszereda

N01, önkormányzati tisztviselő, Csíkszereda

F06, közgazdász, Csíkszereda/Csíkcsicsó

F07, politikus, Sepsiszentgyörgy

F08, civil aktivista, blogger, zászlóforgalmazó, Csíkszereda

F09, heraldikus, helyi értelmiségi, Sepsiszentgyörgy

F10, újságíró, erdélyi közéleti személyiség, Kolozsvár

F11, a Székely Nemzeti Tanács aktivistája, helyi értelmiségi, Sepsiszentgyörgy

F12, a Székely Nemzeti Tanács aktivistája, helyi értelmiségi, Kézdivásárhely-Kászonok

F13, helyi vezető, tanár, festőművész, Gyergyóalfalu

F14, történelem szakos egyetemi hallgató, Budapest/Kolozsvár/Gyergyószárhegy

F15, egyetemi hallgató, az Erdélyi Magyar Ifjak aktivistája, Kolozsvár/Gyergyószentmiklós

F16, informatikus, Csíkszereda

F17, zászlóforgalmazó, a Székely Nemzeti Tanács aktivistája, Csíkszereda

F18, matematikus–közgazdász, Sepsiszentgyörgy

N2, biológus, környezetvédő, Székelyudvarhely/Sepsiszentgyörgy

F19, háziorvos, Csíkszereda/Csíksomlyó

N3, belgyógyász szakorvos, Csíksomlyó

F20, a Magyar Polgári Párt helyi tanácsosa, Sepsiszentgyörgy

F21, képzőművész, az Erdélyi Magyar Néppárt aktivistája, Sepsiszentgyörgy

F22, képzőművész, Szováta

F23, helyi roma közösségi vezető, Sepsiszentgyörgy/Svédország

F24, a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom vezetője, Kézdivásárhely

F25, a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom vezetője, Kézdivásárhely

F26, a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom tagja, Szováta

F27, a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom vezetője, Gyergyószentmiklós

N4, kézművestermékeket vásárló iskolai alkalmazott, Gyergyószentmiklós

F29, magas beosztású politikus, Sepsiszentgyörgy

A fókuszcsoportok résztvevői

Csíkszereda:

Cs1, egyetemista, 21 éves, nő

Cs2, könyvelő, 23 éves, nő

Cs3, középiskolás, 18 éves, nő

Cs4, családi vállalkozásban dolgozó, 24 éves, férfi

Cs5, munkanélküli, 23 éves, férfi

Sepsiszentgyörgy:

Sz1, középiskolás, 19 éves, nő

Sz2, egyetemista, 23 éves, férfi

Sz3, egyetemista, 20 éves, férfi

Sz4, egyetemista/újságíró, 19 éves, férfi

Sz5, munkanélküli, 19 éves, nő

Sz6, közgazdász, 23 éves, nő

Sz7, egyetemista, 21 éves, nő

Gyergyószentmiklós:

Gy1, egyetemista, 21 éves, férfi

Gy2, mérnök, 25 éves, férfi

Gy3, óvónő, 23 éves, nő

Gy4, Magyarországon dolgozó, 23 éves, férfi

Gy5, családi vállalkozásban dolgozó, 23 éves, nő

Gy6, turizmusban dolgozó, 25 éves, nő

Gy7, kereskedelemben dolgozó, 21 éves, férfi

Gy8, gyermeknevelési szabadságon levő, 25 éves, nő

Vezérfonal – szakértő és politikus

Az interjúk minden esetben névtelenül kerülnek felhasználásra, az adatokat és a felvett hanganyagot nem mutatom meg másnak, az itt elhangzottakat pedig bizalmasan kezelem. A beszélgetés során az ön gondolataira, véleményére vagyok kíváncsi.

Az elmúlt időszakban sok nyilatkozat és tüntetés szerveződött a székely zászló használatának jogáért. A kutatásban annak szeretnék utánajárni, hogy a helyiek hogyan vélekednek a vidék jövőjéről, az identitás kérdéséről, a szimbólum használatáról. Az interjú a székely zászló kapcsán azt szeretné körbejárni, hogy hogyan tekintenek a helyiek erre a zászlóra.

Első körben arra szeretném kérni, hogy beszéljen arról, hogy milyen helyiként itt élni.

Milyen problémákat lát a településén, amiket ön szerint sürgősen meg kellene oldani?

Mit gondol, milyen problémák vannak, amikre a politikai vezetés nem tud, nem képes megoldást találni? Hát az állam?

Az ön családja is székelyföldi? Kérem, mutassa be röviden a családját, mióta laknak itt és mivel foglalkoznak? Mikor kerültek a felmenői a településre?

A rendszerváltáskor is itt éltek? Mivel foglalkoztak?

Most beszéljünk kicsit a kék-arany székely zászlóról. Az elmúlt években botrányok sorozata játszódott le a nyilvánosságban a jelképhasználat kapcsán. Sokan azt mondják, hogy a zászló a nacionalizmust szítja, és nem szolgálja a megbékélést a románok és a magyarok között, mások pedig a legszentebb székely közösségi jelképnek tekintenek rá. Ön általában mit gondol a botrányokról?

Mit gondol ebben a helyi politikusok szerepéről, mekkora mozgástérrel rendelkeznek?

A botrány kapcsán mit gondol a román politikai elit viszonyulásáról? Hát a hétköznapi román emberekéről?

Ön szerint általában az erdélyi magyarok mit gondolnak erről a zászlóról?

A magyar állam szolidaritási akcióinak milyen hatása volt ezekre a vitákra ön szerint?

Hogyan vélekedik a botrányok esetleges pozitív hatásáról a helyiekre nézve? És a negatívakról?

Mit gondol az autonómiamozgalomról?

A területi autonómia ön szerint meg tudja oldani a régió problémáit?

Mik lennének a legfontosabb változások az ön településén?

A mai kék-arany székely zászlót Kónya Ádám tervei alapján hozták létre 2004-ben a hagyományos, a helyi kultúrában fontos szimbólumokból. Ön mint szakértő/politikai szerepvállaló mennyire gondolja ezt a jelképet magához közel állónak? Miért?

Ön számára mit jelképez?

Önnek vagy családjának is van zászlója? Hol szerezte/vette, mikor?

Milyen alkalmakkor használják? Vannak-e olyan családi alkalmak, amikor a zászlót is előveszik?

Hol tartják a zászlót, amikor nincs használatban?

A zászló mellett mik azok a szimbólumok, amelyek a helyieket a leghitelesebben jelképezik?

A zászló többek szerint a székelység legfontosabb szimbóluma. Ön szakértőként/politikusként mit gondol erről?

Ön szerint ki tartozik a székelyek közösségéhez? És az ön településén lakók közül kik nem székelyek?

Hogyan lehet „székellyé” válni?

Köszönöm a beszélgetést!

Vezérfonal – általános

Az interjúk minden esetben névtelenül kerülnek felhasználásra, az adatokat és a felvett hanganyagot nem mutatom meg másnak, az itt elhangzottakat pedig bizalmasan kezelem. A beszélgetés során az ön gondolataira, véleményére vagyok kíváncsi.

Az elmúlt időszakban sok nyilatkozat és tüntetés szerveződött a székely zászló használatának jogáért. A kutatásban annak szeretnék utánajárni, hogy a helyiek hogyan vélekednek a vidék jövőjéről, az identitás kérdéséről, a szimbólum használatáról.

Az interjú a székely zászló kapcsán azt szeretné körbejárni, hogy hogyan tekintenek a helyiek erre a zászlóra.

Első körben arra szeretném kérni, hogy beszéljen arról, hogy milyen helyiként itt élni.

Milyen problémákat lát a településén, amiket ön szerint sürgősen meg kellene oldani?

Mit gondol, milyen problémák vannak, amikre a politikai vezetés nem tud, nem képes megoldást találni? Hát az állam?

Az ön családja is székelyföldi? Kérem, mutassa be röviden a családját, mióta laknak itt és mivel foglalkoznak? Mikor kerültek a felmenői a településre?

A rendszerváltáskor is itt éltek? Mivel foglalkoztak?

Most beszéljünk kicsit a kék-arany székely zászlóról. Az elmúlt években botrányok sorozata játszódott le a nyilvánosságban a jelképhasználat kapcsán. Sokan azt mondják, hogy a zászló a nacionalista érzelmeket szítja, és nem szolgálja a megbékélést a románok és a magyarok között, mások pedig a legszentebb székely közösségi jelképnek tekintenek rá. Ön általában mit gondol a botrányokról?

Mit gondol ebben a helyi politikusok szerepéről?

A botrány kapcsán mit gondol a román politikai elit viszonyulásáról? Hát a hétköznapi román emberekéről?

Ön szerint általában az erdélyi magyarok mit gondolnak erről a zászlóról?

Hogyan vélekedik a botrányok esetleges pozitív hatásáról a helyiekre nézve? És a negatívakról?

Mit gondol az autonómiamozgalomról?

A területi autonómia ön szerint meg tudja oldani a régió problémáit?

Mik lennének a legfontosabb változások az ön településén?

A mai kék székely zászlót Kónya Ádám tervei alapján hozták létre 2004-ben a hagyományos, a helyi kultúrában fontos szimbólumokból. Ön mennyire gondolja ezt a jelképet magához közel állónak? Miért?

Ön számára mit jelképez?

Önnek vagy családjának is van zászlója? Hol szerezte/vette, mikor?

Milyen alkalmakkor használják? Vannak-e olyan családi alkalmak, amikor a zászlót is előveszik?

Hol tartják a zászlót, amikor nincs használatban?

A zászló mellett mik azok a szimbólumok, amelyek a helyieket a leghitelesebben jelképezik?

A zászló többek szerint a székelység legfontosabb szimbóluma. Ön mit gondol erről?

Ön szerint ki tartozik a székelyek közösségéhez? És az ön településén lakók közül kik nem székelyek?

Hogyan lehet „székellyé” válni?

Köszönöm a beszélgetést!

Vezérfonal a fókuszcsoportos beszélgetéshez

Székelyföldi fiatalok: Sepsiszentgyörgy, Csíkszereda, Gyergyószentmiklós

I. BEMELEGÍTÉS, BEMUTATKOZÁS (10 PERC)

A kutató a technikai feltételekről tájékoztatja a résztvevőket (hangfelvétel készítése, annak oka), elmondja a fókuszcsoportos beszélgetések alapvető jellemzőit. Felhívja a csoport figyelmét a beszélgetés szabad jellegére, mindenkit bátorít, hogy nyugodtan mondjon bármit, ami a témával kapcsolatban eszébe jut, nincsenek jó vagy rossz válaszok. Nem kell egymást meggyőzniük semmiről. Mindenkinek a véleménye egyaránt fontos. Bemutatkozik, majd megkéri a résztvevőket, hogy egyenként mutatkozzanak be. (Név, kor, iskola – szak, jelenleg hol lakik.)

Az elmúlt években a székelyföldi településeken megjelentek a székely zászlók. A zászlók kitűzése több vitát, botrányt és pereket vont maga után, ami megjelent mind a magyar, mind a román nyilvánosságban is. A következőkben arról lesz szó, hogy mindezt ti, fiatalok, hogy látjátok. Mit gondoltok például Székelyföldről, a zászlóperek nyomán beinduló folyamatokról, a régió jövőjéről.

II. Székelyföld (25 PERC)

Nektek mi jut arról eszetekbe, ha azt halljátok, hogy Székelyföld? – Válasszátok külön a pozitív és negatív dolgokat! (Papírra írni a 2–3 legfontosabb dolgot).

Kezdjük először a negatívumokkal, ki mit írt?

Pozitívumok?

Szerintetek mi jellemző a székelyekre? Kik a székelyek, kiből lehet székely?

Miben különböznek:

a többi erdélyi magyartól,

a többi határon túli magyartól,

a magyarországiaktól?

Milyen különbségeket tudnátok mondani Székelyföldön belül?

Milyen különbségek vannak Erdélyen belül?

Nektek mennyire van kapcsolatotok székelyföldi románokkal? Barát, osztálytárs, egyetemi társ, rokon?

Mi jut eszetekbe a székelyföldi románokról? Mik a leginkább jellemzőek rájuk? (Mondjanak néhány dolgot)

Székelyföldön kívül mik azok a helyek, ahova a leginkább jártok? (Szórakozni, rokonlátogatásra, iskolába, nyaralni.)

III. Identitás (15 perc)

Tegyük fel, hogy egy kortársaddal találkozol Kolozsváron, akit addig nem ismertél, hogyan mutatkozol be neki: honnan jöttél?

És ha ez Magyarországon történne?

És ha bárhol a világon? (Papírra írják le!)

Ki mit írt le, miért?

Mennyire volt a családotokban szó arról, hogy kik vagytok, mit jelent magyarnak lenni? (Milyen értékeket kapcsoltak ehhez?)

A szüleitekhez, nagyszüleitekhez képest nektek fontosabb vagy kevésbé fontos az, hogy székelyföldiek vagytok?

És hogy magyar kisebbségiek Romániában?

Szerintetek a szüleitek generációjának mik voltak a nehézségei, amik a kisebbségi helyzetből fakadtak?

Nektek milyen saját tapasztalataitok vannak ezzel kapcsolatban?

IV. Szimbólumok, zászló, autonómia (35 PERC)

Szimbólumok

Különböző országok, régiók különböző szimbólumokkal szokták kifejezni magukat. Szerintetek Székelyföldet milyen szimbólummal lehet a legjobban kifejezni, azonosítani? (Leírni röviden!)

Himnusz, zászló, székely kapu, kopjafa

Ki mit írt le, miért?

Zászló

Beszélgessünk egy kicsit a zászlóról:

Mit jelent számotokra ez a kék-arany székely zászló, mennyire tudjátok magatokat ezzel azonosítani?

Emlékeztek-e arra, mikor találkoztatok először ezzel a zászlóval? (Leírni röviden, felolvasni, megbeszélni.)

A ti családotokban van-e ilyen zászló:

Mikor, hogyan, milyen alkalmakkor használjátok?

Hol tartjátok, ha nincs használatban?

Honnan szereztétek ezt a zászlót?

Szerintetek mit jelentenek a szimbólumok: a nap és a hold, a színek?

Ismertek-e más székely zászlót is?

Szerintetek melyik mit jelent, van-e különbség a használatban?

Hozzátok áll-e valamelyik közelebb?

Magyar zászlót vagy színeket használtok-e valamilyen alkalomkor?

Szerintetek a magyar zászló mennyire képviseli a határon túli magyarokat?

Szoktátok-e énekelni a székely himnuszt? Milyen alkalmakkor? És a magyar himnuszt?

Területi autonómia

Mostanában sok szó esik Székelyföld területi autonómiájáról. Ti szoktatok-e beszélni erről a barátaitokkal? Családban szóba szokott-e ez kerülni?

Szerintetek miben lenne jobb, ha lenne autonómia?

És lenne-e olyan dolog, ami rosszabbul működne, ha lenne autonómia?

V. A jövővel kapcsolatos tervek (10 PERC)

Végül arról kérdeznélek titeket, hogy képzelitek a saját jövőtöket:

Továbbtanulás.

Munkahely, munka típusa (konkrét elképzelés).

Lakóhely, hol?

Családalapítás, hol, kivel (kulturális, etnikai, vallási preferencia esetleg?).

Van-e olyan közületek, aki nem tudja azt elképzelni, hogy Sepsiszentgyörgyön/Csíkszeredában/Gyergyószentmiklóson éljen? Miért?

A szüleitek részéről milyen elvárások fogalmazódnak meg?

VI. A BESZÉLGETÉS ZÁRÁSA (5 PERC)

Van-e bármilyen kérdés, gondolat, amit még mindenképpen elmondanátok a beszélgetéssel kapcsolatban? Köszönöm a beszélgetést!

A képek forrása

1. Az elfogadott székely zászló. A Székely Nemzeti Tanács honlapja, www.sznt.org.

2. A heraldikai szempontból „helyes” zászló és az alkotója, Szekeres Attila István. Transylvanian Heraldic and Vexillological Association közösségi oldala, 2016

3. A 2006-os gyergyóditrói gyűlés. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

4. A székely zászló változatai a 2006-os gyergyóditrói gyűlésen. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

5. A Székelyek Nagy Menetelése 2013-ban. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

6. A Székely Szabadság Napja Marosvásárhelyen 2016-ban. Saját felvétel

7. Őrtüzek Sepsiszentgyörgy fölött 2018-ban. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

8. A Székelyek Nagy Menetelésének plakátja (részlet), 2013. Csíkcsomortán község honlapja, csomortan.ro; A Székelyek Nagy Menetelésének plakátja, 2013. Kurultaj.hu

9. A 250 méter hosszú székely zászló a Székelyek Nagy Menetelésén 2014-ben. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

10. A Székelyföld Autonómiájának Napja (plakát, 2016). A Székely Nemzeti Tanács honlapja, www.sznt.org

11. A Székely Szabadság Napja (plakát, 2016, 2018). A Székely Nemzeti Tanács honlapja, www.sznt.org

12. A 2016-os Székely Vágta. Maksa, Kovászna megye. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

13. Huszárok zászlókkal. Maksa, Kovászna megye, 2017. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

14. Székely zászlós tüntetés Kovászna megye prefektúrája előtt, Sepsiszentgyörgy, 2012. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

15. Székely és magyar zászlós felvonulás Sepsiszentgyörgyön, 2012

16. A heraldikai értelemben „helyes” székely zászló mint ajándék. A képen látható személyek balról jobbra: Antal Árpád, Sepsiszentgyörgy polgármestere, Hans Klemm, az USA akkori romániai nagykövete, Kató Béla, az Erdélyi Református Egyházkerület püspöke, Tamás Sándor, a Kovászna megyei tanács elnöke. Sepsiszentgyörgy, 2016

17. A székely zászló egy változata Csíkszereda főterén, 2013. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

18. Zászlófelvonás a Székely Vágtán. Maksa, Kovászna megye, 2017. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

19. Sepsiszentgyörgy városának zászlója és Kovászna megye címere. Forrás: szekeres.ro

20. Csíkszereda zászlója, címere és Hargita megye címere. Wikipédia, wikipedia.org/

21. A kék-arany és a vörös-fekete székely zászlók napilap.ro

22. SIC-pannó Sepsiszentgyörgyön a prefektúrával szemben, 2012. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

23. A román zászlóval letakart SIC-pannó. Sepsiszentgyörgy, 2013. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

24. December elsejei ünneplés Sepsiszentgyörgyön, 2013. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

25. Gyertyás, zászlós felvonulás a magyar himnusz tiltása ellen. Sepsiszentgyörgy, 2014. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

26. Szimpátiatüntetés a letartóztatott HVIM-vezetők mellett. Sepsiszentgyörgy, 2015. Albert Levente felvétele, saját gyűjtemény

27. Gábor Áron felzászlózott emlékműve Kézdivásárhely főterén. Kovászna megye, 2013. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

28. A Fidesz 2006. október 23-i tüntetése, Budapest. Derzsi Elekes Andor felvétele, Wikipédia

29. A székely zászló motívuma ruházaton. SeklerTShirts közösségi oldala

30. A régió és identitás reprezentációjának hétköznapi változatai. SeklerTShirts közösségi oldala

31. A két konkurens zászló szilikon karkötőkön. Erdélyi vásártér online üzlet

32. „Székely Aktív”, a közkedvelt Activity társasjáték székely megfelelője. Jatekfutar.ro

33. Székely zászlós pálinkáspohár és -üveg. Erdélyi vásártér online üzlet

34. A magyar kártya székely változata. Saját felvétel

35. Székely címeres mézeskalács. Karácsonyi vásár, Sepsiszentgyörgy, 2016. Rafael Pablo Labanino felvétele, saját gyűjtemény

36. Székely Napok a Fővám téri Vásárcsarnokban, Budapest, 2015. Saját felvétel

37. Székely zászlós bolt Tusnádfürdőn. Hargita megye, 2017. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

38. Jégkorongmezek és sálak. Hokishop online üzlet

39. A csíkszeredai Sofron István magyar jégkorongozó pályára lépése előtti pillanat. Jégkorong közösségi oldal.

40. A vállra terített székely zászló a szurkolói gyakorlatot idézi. Székely Szabadság Napja, Marosvásárhely, 2016. Saját felvétel

41. Vörös-fekete, Székelyföld térképével díszített kerékpárosmez. Csíki Sport honlapja

42. Juhos Gábor maratonfutása az 1989-es rendszerváltás emlékére, 2014. Erdélyi Magyar Nemzeti Tanács, Juhos Gábor közösségi oldala

43. Juhos Gábor maratonfutásának plakátja, 2013. Erdélyi Magyar Nemzeti Tanács, MTVA Külhoni Magyar Sajtószolgálat (KMS)

44. Erőss Zsolt hegymászó a székely zászlóval a Kancsendzönga-csúcs megmászása után. Erőss Zsolt honlapja: 4bakancs.wp.com/

45. Fogadalom. Saját gyűjtemény

46. Székely zászló egy csíkszeredai tömbház erkélyén, 2013. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

47. Székely zászló egy sepsiszentgyörgyi tömbház erkélyén, 2014. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

48. Székelyföld-bélyeg és -érme. Saját gyűjtemény

49. Az újra kifüggesztett székely zászló. Sepsiszentgyörgy, 2014. Zahorán Csaba felvétele, saját gyűjtemény

50. Székely zászló a felfüggesztett csengővel. Székelyudvarhely, 2018. Geréd Ágnes felvétele, saját gyűjtemény

Jegyzetek

1 A morális újító szerep olyan értelmiségi, politikusi csoportokra jellemző, akik a társadalmi konfliktusok, válságok alkalmával a hagyományok felelevenítését szorgalmazzák, és a társadalmi megtisztulást, a kötelességtudatot hangsúlyozzák. A székelyföldi morális újító értelmiségi szerep értelmezésére és a hozzá kapcsolódó társadalmi gyakorlatok elemzésére bővebben kitérek a székely zászló megtervezését tárgyaló részben (l. „A tudományos mező aktorai és diskurzusai” alfejezetet).

2 A jelölt és jelöletlen etnikai kategóriák közötti különbségtételt a kritikai kultúratudományokban a tapasztalatok különbségének megragadására használják. A jelöletlent a magától értetődő, normálisként kezelt társadalmi kategóriákra alkalmazzák (például Romániában a román etnikum), a „mással”, sokszor „egzotikussal”, a normálistól eltérővel, tehát a megjelölttel szemben (például a romákkal, magyarokkal, de ugyanígy afrikai vagy távol-keleti bevándorlókkal szemben) (bővebben l. Brubaker et al., 2011: 224–225.).

3 A társadalmi viszonyok kiegyensúlyozására tett erőfeszítés vagy a regionális szolidaritás a „Székely Sör” tulajdonosának megnyilvánulásaiból, a vele készült interjúkból egyértelműen hiányzik. Összességében elmondható, hogy az etnikai marketing ebben a formában nem célozza a közösségépítést, és nem is alkalmas arra, inkább a gazdasági haszonszerzés egy jól bevált formáját alkalmazza. Habár etnikai szolidaritást és elköteleződést vár el, azonban hozzáadott érték nélkül, a saját közösség felé kizárólag a termékét kínálja. Külön elemzést érdemelne az is, hogy milyen közösségkép és fogyasztókép bontható ki a márkát népszerűsítő gerillamarketing-stratégiákból és a termékek reklámjaiból.

4 A mezők fogalma kapcsán fontos megjegyezni, hogy ez a társadalmi pozíciók közötti távolságok, egymáshoz képest meghatározott státuszok közti viszonyok összességét jelenti, amelyben a hírnév, az elismerés, a világról alkotott tudás más és más szabályok mentén lesz elosztva. Ahogy látni fogjuk, ezek a mezők sajátos logikájuk alapján különböztethetők meg egymástól. A tudományos, a politikai, a régiófejlesztés mezőit a későbbiekben külön fejezetekben elemzem majd.

5 Köszönettel tartozom elsősorban Zahorán Csabának, aki a folyamat minden szakaszát figyelemmel kísérte, másrészt a Politikatörténeti Intézet Társadalomelméleti Műhely tagjainak, az MTA/ELHK TK Kisebbségkutató Intézet kutatóinak, illetve külön Földes Györgynek és Gellériné Lázár Mártának. A könyv megszületését segítette a Bárdi Nándor vezette Székelyföldi identitásépítés a 19–20. században, NKFI által finanszírozott kutatás (azonosító 128848) is. A könyv megszületésének idején a Volkswagen Stiftung (ref.: 94 754-1) által támogatott, Popular Music as a Medium for the Mainstreaming of Populist Ideologies in Europe [A populáris zene mint a populista ideológiák elterjedésének médiuma Európában] kutatás keretében dolgoztam a Budapesti Műszaki Egyetem – Szociológia és Kommunikáció Tanszékén.

Képmelléklet

1. Az elfogadott székely zászló

2. A heraldikai szempontból „helyes” zászló és az alkotója, Szekeres Attila István

3. A 2006-os gyergyóditrói gyűlés

4. A székely zászló változatai a 2006-os gyergyóditrói gyűlésen

5. A Székelyek Nagy Menetelése 2013-ban

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2022.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Felelős szerkesztő Gellériné Lázár Márta
Borító Janković Milán
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 496 1

Felhasznált betűtípusok:
Noticia Text – SIL Open Font Licence
Roboto – Apache License 2.0