Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

BEVEZETÉS

I. fejezet VESZPRÉM HELYZETE

II. fejezet A VESZPRÉMI-FENNSÍK SZERKEZETE

III. fejezet A SÉD VÖLGYE

IV. fejezet A VESZPRÉMI-FENNSIK TÁJKÉPE

VI. fejezet VESZPRÉM TÖRTÉNETÉBŐL

VII. fejezet VESZPRÉM VÁRA, KELETI OLDAL

VIII. fejezet VESZPRÉM VÁRA, NYUGATI OLDAL

IX. fejezet VESZPRÉM VÁROSA

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Cholnoky Jenő

VESZPRÉM

BUDAÖRS, 2023

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-722-1 EPUB
ISBN 978-963-559-723-9 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2023

A mű eredeti címe:
Veszprém

első kiadás: 1938
az elektronikus változat az 1938. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító a Vasárnapi Újság 1861-es évfolyama,
Veszprém város címere, valamint
a Placochelys placodonta koponyája
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

BEVEZETÉS

A Dunántúl közepén, tehát a legépebben megmaradt magyarság országrészének szívében fekszik ez a kis intelligens város. Lakosainak számához képest nagyon sok az értelmiséghez tartozó emberek száma, valóságos kis művelődésbeli középpont. Nevezetes történelmi múltra tekinthet vissza, különösen püspöksége révén mindig nagy jelentősége volt csekély lakossága mellett is. Nagy területű vármegyének székhelye, úgyhogy a püspökségi, káptalani, megyei, városi, törvényszéki stb. tisztviselőinek serege kirívóan városi jelleget adnak ennek a csodálatos kis fészeknek. Hisz az Alföldön csak nagy falu volna, talán nem is igen ismernék a nevét. Vannak az Alföldön nála jóval nagyobb falvak is. Az erdélyi magyar városokkal való összehasonlítás is messze kiemeli Veszprémet a hasonló nagyságú városok közül, annyira, hogy az egész történelmi Magyarországon nagyon kevés olyan várost találunk, amelynek értelmisége, intelligens osztálya olyan nagy számarányú volna, mint Veszprémé.

Mi lehet az oka annak, hogy igazán mostoha körülmények közt, hatalmas kiterjedésű erdőrengetegek és dolomit-pusztaságok gyéren lakott vidékén ilyen nevezetes, típusos városka keletkezett s nemcsak közigazgatás, hanem műveltség szempontjából is vezető szerepet visz igen nagy területen.

A város és falu közt az a lényeges különbség, hogy a falu népe a falu határain belül termelt termékekből él, tehát szükségleteinek fedezése végett nem igen szorul idegen területekre. Igaz, hogy a mai igények kielégítése már nem igen lehetséges egyedül a falu határainak termesztményeivel, hanem a falu is igényel még külföldi termékeket is, de ez csak ma van így, a technika óriási fejlődésének következtében. A város lakosságának azonban igen tekintélyes része nem abból él, ami a város határain belül termett, mert például éppen Veszprém képtelen volna eltartani lakosságát a város határain belül termett termékekből. A város népének tekintélyes része olyan munkát végez, amelynek ellenértékéül más területek termésfölöslegét kapja meg. A városi iparos nemcsak a város lakosságának, hanem nagy környezet falvainak, kis városainak is dolgozik. Az értelmiség túlnyomó nagy része állami, megyei, vagy más hatósági fizetést kap, tehát az egész ország, az egész vármegye, vagy az egész püspökség jövedelmének egy részét.

Minél több az olyan egyének száma, akik nem az illető község határain belül termelt termékekből élnek, annál városiasabb az illető telep, annál jobban elüt külsőleg is a falvaktól. A város fogalma ilyen meghatározásban földrajzi fogalom. Lehet a várost jogilag (közigazgatásilag) is definiálni. Ez a definíció természetesen egészen másként fog hangzani. A történelem is másként értelmezi a város fogalmát, innen származik sok fölösleges vitatkozás. Földrajzi szempontból lényegtelen az, hogy az illető „város”-nak megvannak-e várost megillető jogai és közigazgatási berendezettsége. Teljesen fölösleges ezen vitatkozni, mert a geográfia az emberrel csakis akként foglalkozik, hogy mik a szükségletei, miként tudja azokat kielégíteni. A szükségleteknek is megvan a történelmi fejlődése (gondoljunk csak a védelem szükségleteire), meg a kielégítés lehetőségeinek is megvan a történelmi fejlődése, gondoljunk csak a földművelés módszereinek, az ipari lehetőségeknek, vagy a közlekedés eszközeinek fejlődésére.

Nem gondolkozik az helyesen, aki ennek a szigorúan következetes meghatározásnak cáfolatául kivételes településeket említ föl. Különösen bányatelepeket szoktak fölemlíteni. A sok százezer falu közt valóban van néhány száz ilyen kivételes település, de ezek maradnak kivételesek, rendesen a bányák kimerültéig tartó, ideiglenes kivételek. Ha valahol a falvak közt munkamegosztást létesítenek, hogy az egyik falu csak ezt, a másik meg amazt termeljen tehát más szükségleteik kielégítése végett feltétlenül idegen területek termésfölöslegére szorulnak, ez csak a modern időkben nagyobb arányú s bizonyos szempontból az egész ország városiasodását tanúsítja. Egész országokról mondhatjuk, hogy városias jellegűek, például Belgium, vagy Anglia, de ez csak fogalmazásunk helyességét bizonyítja, mert ez is attól függ, mennyire tudja valamelyik ország önmagát eltartani és szükségleteit önmagából kielégíteni.

Annyi bizonyos, hogy Veszprém igen erősen városias jellegű település, népének túlnyomó nagy része nem abból él, ami a város határain belül termett s ha Veszprémet a közigazgatásilag hozzá tartozó területtel együtt blokád alá vennék, azaz ,hogy a városból nem szabadna semmit sem kivinni s a városba nem szabadna semmit sem behozni, akkor igen gyorsan éhen veszne. Ennek a szomorú példáját láttuk Budapesten a kommunizmus idején, mert a falusi nép valósággal blokád alá vette a nem magyar uralom alatt szenvedő fővárost.

Ha a falut vesszük blokád alá, de úgy, hogy a közigazgatásilag hozzá tartozó területet tovább is használhatja, akkor egészen illeni fog rá a magyar szállóige: „szegények vagyunk, de jól élünk.” Nélkülöznének sokféle iparcikket, talán kénytelenek volnának faekét és faásót használni, maguk szőtte szövetekben járnának, talán nem volna boruk, sörük, dohányuk, talán tűzkővel volnának kénytelenek tüzet csiholni, de mindez nem jelentené a falu pusztulását. A legveszedelmesebb nélkülözések egyike volna a konyhasó, de talán még ezen is lehetne segíteni. Torday Emil írja le, hogy az egyik néger vidéken a Kongó-medencében hamuból tudnak konyhasót előállítani.

Veszprém körül igen szép, szabályos koszorúban helyezkednek el a falvak s talán sehol sem olyan plauzibilis a falu és város közt elmondott, lényeges különbség, mint itt.

Veszprém város-jellegének megvan a földrajzi oka. Általában város csak úgy nevezett „földrajzilag energikus” helyen keletkezik. A földrajzi energia kimutatása éppen a földrajz egyik legfontosabb feladata. Ezen a téren azonban az irodalom tele van üres szólásmódokkal, helytelen spekulációkkal. Minden várost külön kell tanulmányozni ebből a szempontból s csakis kétségtelen realitásokat szabad elfogadnunk.

Veszprém esetében nagyon érdekes a feladat, mert aki végigtekint a várostól északra levő szörnyű dolomitpusztaságon, a Balaton felé elterülő, silány erdőkön, méltán csodálkozva teheti föl a kérdést, miért keletkezett itt város?

I. fejezet
VESZPRÉM HELYZETE

A Bakonyt az iskolában úgy tanultuk, hogy „hegység.” A nép legnagyobbrészt úgy mondja, hogy „erdő.” A német térképeken is mindenütt „Bakonyer-Wald” a neve, sőt a régi magyar térképek is Bakony-erdőnek ismerik. Onnan származik ez az ellentmondás, hogy a Bakony valójában nem is hegység, hanem 400-500 m magas fennsík s csak egyes részei emelkednek magasabbra. Ezek a „hegyek” (Kőris-hegy, Som-hegy stb.), de legnagyobb része valódi fennsík. Zirc környékét például még a legmakacsabb tankönyvíró sem fogja „hegységnek” nevezni, ha ott járt és látta! Hisz „aranykalásszal ékes rónaság” virít a városka körül! Csak a mélyen bevágódott folyóvölgyekből tűnik föl hegységnek, vagy pedig délről, Veszprém felől. De ha fölmegyünk a „hegyekre”, fenn síkot látunk, vagy alig-alig lejtős, hullámos területet, de semmi esetre sem hegységet.

A Bakony valóban széles fennsík. Alapja legnagyobbrészt dolomitból van (erről a kőzetről majd még részletesebben kell beszélnünk), felső része azonban túlnyomóan mészkő és emiatt van a fennsíknak olyan sajátságos jellege. A mészkőnek ugyanis az a tulajdonsága, hogy nem mállik el, tehát nem ad termőföldet és nem keletkezik olyan képlékeny anyag, amely a mészkő repedéseit eltömné. Sőt a mészkövet a víz elég könnyen oldja, ezért a repedések nemhogy eltömődnének, hanem kitágulnak s a réseken eltűnik a víz! A mészkő hegységek tetején nincs vízfolyás, minden víz elszalad s a hegység lábánál, mint dús forrás, úgynevezett Karsztforrás bukkan elő. Ezért a mészkőfennsíkon nincs forrás, nincs patak, nem lehet kutat ásni, egyszóval oda az ember csak úgy települhet le, ha összegyűjti az esővizet. A Karszt-hegységben rengeteg az eső, még sincsen forrás és patak, minden eltűnik s a nép szorgalmasan építi az eső-gyűjtő medencéket, az úgynevezett ciszternákat. A Bakony fennsíkján sincs víz, nem települhet oda az ember, azért legnagyobb részét erdő borítja el. Ezért van a Bakonyban annyi rengeteg erdő. Ember csak ott tud megtelepülni, ahol völgy vágódott bele a fennsíkba s a völgy fejénél, vagy oldalán források bukkannak elő. A nép az ilyen karsztos forrást „kút”-nak nevezi, ezért sok falunak a nevében ott a kút: Gyertyánkút, Lókút, Pénzeskút, Iharkút, stb. A másik esetben a mészkő-fennsík felszínét valami képlékeny puha kőzet takarja be. Zirc ennek köszönheti létét. Ezen a helyen a mészkő karsztos felszínét harmadkori tengeri agyagrétegek s ezek fölött más, szárazföldi és tengeri eredetű kőzetek takarják. Ezeken megáll a víz, lehet kutat ásni, földet művelni stb. Az így művelhető és letelepülésre alkalmas területek azonban kicsinyek s a Bakony legnagyobb részét valóban rengeteg erdő borítja. A természetes, józan ész megítélése szerint nem is mondja a Bakonyt senki sem hegységnek, hanem erdőségnek, vagy csak erdőnek, mert ez a jellemző. Éppen ezért mondja a német is saját hazájában Thüringer-Wald, Böhmer-Wald, Franken-Wald stb. mert sokkal jobban jellemzi a területet rengeteg erdősége, mint hegység jellege. Ezek is mind fennsíkok, éppen olyan lapos, egyhangú tájképek, mint a Bakony legnagyobb része.

A Bakonynak mintegy 440 m magas, átlagos fennsíkjáról utazzunk le dél felé, Veszprém felé. Eplénynél érjük el a fennsík peremét. Eplény megtud élni, mert környékén a mészkövet kavics, lösz stb. takarja. De azért csak nyomorúságos kis falu. Földjei összefüggenek Lókút falucska földjeivel. Amint a falut elhagyjuk, meredeken kezd lejteni az út és a vasút is és kilátunk a Veszprémi-fennsíkra. Jószemű ember, jó időben jól láthatja lenn a síkon Veszprémet. Egészen úgy látszik, mintha síkságon feküdnék A síkságnak valami fakó, sárgás, rozsdás színe van, itt-ott egy kis folt erdő sötétlik rajta, de szántóföld-parcellákat csak távcsővel láthatunk Veszprémtől délre. Az a rozsdás, fakó színű pusztaság az úgynevezett Nagymező, a legkülönösebb dolomitpusztaságok egyike egész Közép-Európában.

A Nagymezőn napégette, csúnya, köves pusztaságon át ballag a vonat, igazán csak ballag, mert egyike a legbékeszeretőbb vicinálisoknak. Jutás pusztánál érjük Veszprém külső vasútállomását. Itt folyik a Séd csodálatosan szabályos „törésvonal” mentén. Ne ijedjünk meg ettől a kifejezéstől. A Föld szilárd kérge aránylag vékonyabb, mint a tojáshéja, könnyen elrepedhet s a repedés egyik oldalán egy kicsit megsüllyed, a másik oldalon egy kicsit kiemelkedik a földkéreg s valóságos lépcső keletkezik. Az ilyen lépcsős törést vetődésnek vagy törésvonalnak nevezzük. Mindenki láthatta, aki Jutásról Veszprémbe kocsizott, vagy vasutazott, hogy Jutásról föl kell kapaszkodnunk a Veszprémi-fennsík déli, magasabb részére. A Jutásnál látható törésvonal végig fut kelet felé Kádárta, Hajmáskér és Öskü déli szélén, mert a falvak mind lenn vannak a Séd mellett,

Nyugat felé ez a törés még nagyobb arányú lesz Bánd, Markó, Herend és Városlőd felé, mert ott a déli oldal igen tekintélyesen kiemelkedett, majd még szó lesz róla.

A jutási törés lépcsőjén fölemelkedve, elérjük a mintegy 260 m magas fennsíkon fekvő Veszprémet. Úgy mondják, hogy a város itt vagy ott „fekszik.” Nohát Veszprémről helyesebb volna azt mondani, hogy „ágaskodik,” mert vízszintes utcája nagyon kevés, a legtöbb meredeken lejtős, sőt van sok lépcsős utcája is.

Az a hely, ahol Veszprém „fekszik,” valóban eredetileg fennsík volt (néhány százezer esztendővel ezelőtt), de a Séd valami kalandosnak látszó kirándulást tett a fennsíknak ebbe a részébe s mély völgyet vágott bele. Valami 60-80 méter mély ez a kanyargós völgy s éppen ide települt Veszprém. Miért hagyta el a Séd a Herendi, Márkói mélyedést, a törést, hisz ezen fut egészen könnyedén egész a Csatár-hegyig. Itt hagyja el a törésvonalat s kirándulást tesz az igazi Veszprémi-fennsíkra. Ennek okát majd később megismerjük.

Veszprémtől délre a fennsík hullámos, egyenetlen, de lösz borítja s földművelésre alkalmas. Déli pereme már a Balatonra tekint. Itt kissé felmagasodik, de aztán hirtelen, meredek lejtővel lehanyatlik a Balatoni-Riviéra mintegy 120 m magas, lejtős síkjára, ez meg kis párkánnyal a Balaton 104 m magas víztükrére. A Balaton szintjének magasságát a katonai térképek 106 méternek mondják, de a hidrográfiai mérések kerek számban 104 méternek állapították meg. A dolog nem lényeges, hisz a tó felszínének magassága folyton ingadozik a vízállás szerint.

A Balaton partjáról tehát 3 lépcsőn juthatunk föl a Bakony tetejére, közben egy kis lépcsővel le kell lépnünk.

Az első lépcső közvetlenül a Balaton partján emelkedik. A Balaton magas vízállásai idején a hullámok mosták meredekre az első lépcsőt. Ez mintegy 10-20 m magas és a tó vizenyős, náddal, sással, kákával borított lapályairól lépünk föl vele a Balatoni-Riviéra terraszára. Ennek szélén áll például Balatonfüreden a Rodostó-villa meg az Eszterházy-vendéglő, Alsóörs alatt a régi Endrődy, László és Mihalkovics-féle villák stb. A Riviéra mintegy 2-2½ km széles, lassan emelkedik s eljutunk a „hegyek” lábáig. Ezek a hegyek valójában nem mások, mint a Veszprémi-fennsík déli lejtője. Alulról fölfelé, addig, amíg a lejtők homorúak, addig szőlők és pincék vannak rajta, a lejtő felső, domború részén erdők, bozót, vagy pusztakertek vannak s az erdő borítja el a párkányt véges végig. Ez a párkány magasabb, mint a Veszprémifennsík, mert igen kemény réteg fut itt végig, nagyjából párhuzamosan a Balatonnal.

Ezt a felmagasodó peremet nevezik Füreden Tamás-hegynek, Arácson Péter-hegynek, János-hegynek, Csopak fölött Csákány-hegynek stb. Veszprém felé utazva sokáig rossz cserfa-erdőben halad az országút, aztán mezőkre érünk. Ezek ott kezdődnek, ahol a kemény kőzeteket a puha lösz födi el. Ez kisimítja a térszint s szépen terem rajta mindenféle gabonanemű.

Veszprém táján, elkerülve a várost és a Séd völgyét, a jutási lépcsőhöz, illetőleg töréshez érünk, ott le kell szállnunk a Nagymező legalacsonyabb részére, a Séd vizével öntözött völgyfenékre. Ezt elhagyva, következik a Nagymező, ez is lassan emelkedik, de nagyon puszta, mert dolomitból van. Amint elérjük a dolomitot takaró mészkövet, azonnal megjelenik az erdő s eltakarja előlünk a messze-messze, kedvező körülmények közt egészen a Balatonig terjedő kilátást. Nemsokára lankásodik az út és fölérünk a fennsíkra.

Mindezt első képünk világosan tárja elénk. Olyan ez a rajz, mintha a Bakonyról és Veszprémi-fennsíkról domborművű térképet készítettünk volna s abból egy darabot kivágtunk volna. Ezen szemléletesebben tűnnek fel a domborzat részletei, mint a térképen, mert ott bizony a sok mindenféle részlet miatt a lényeget az ember nehezebben veszi észre.

Tudjuk mármost, hogy Veszprém körülbelül 260 m magasan fekszik a tenger fölött, tehát zordabb és szeszélyesebb az éghajlata, mint a 160 méterrel alacsonyabb Alföldé. Azonkívül tudjuk, hogy a Bakonyról lezuhanó északi szél télen kemény, száraz hideget hoz, nyáron pedig veszedelmesen száraz vihar alakjában jelenik meg s gyakran okoz félelmetes tűzvészt Veszprémben.

Mindezt tudva, a környező pusztaságokat látva, méltán gondolhatjuk, hogy ugyan rossz helyen épült a város! Hogyan lenne ennek a helynek olyan nagy földrajzi energiája, hogy ilyen nevezetes történelmi és művelődéstörténeti szerepet játszó város keletkezhessék rajta!

Nem is helyi-energia az, ami Veszprémet várossá teszi, hanem azt mondjuk, hogy „helyzeti energiája” nagy.

A kettő közt a különbség a következő:

Képzeljük el, hogy valamelyik drogista Budapesten boltot nyit a Váci utcában. Boltját szépen, előkelően berendezi s igen dús, gazdag raktárt szerez be, úgyhogy ott mindent lehet kapni s nagyon jó a kiszolgálás is. Az ilyen boltnak sok vendége van, sokat vásárolnak, mert azt mondjuk, hogy nagy a „helyi energiája.” Ha ebben a boltban nincs elég áru, a kiszolgálás kelletlen, udvariatlan - mint az egyik megbukott Kossuth Lajos utcai drogériában volt - akkor azt mondhatjuk, hogy nincs helyi energiája.

De ha az a jól felszerelt, előkelő drogéria kiköltözik az Örömvölgy utcába, ott állítja fel fényes portálját, akkor oda ugyan be nem meri tenni a lábát egyik szegény külső-józsefvárosi polgár sem, mert neki Coty-Loriginra, meg nem tudom miféle finomságokra egy csöpp szüksége sincs, meg sem tudja fizetni, ő csak ütött-kopott, szegényes boltba megy be, mert ott véleménye szerint olcsóbban kap mindent.

Itt a drogériának a helyzete rossz. Helyi energiája megvan ugyan, de helyzeti energiája nincs. Viszont a Váci utcában megvan a helyzeti energiája, mert jó helyen van.

Valamely településnek lehet helyi energiája, például bányatermékei, ipar kifejlődésére csábító vízesése, vagy valami rendkívül termékeny földje, talán speciális termesztmények előállítására stb. A helyi energiák egyik legfontosabbja a jó védhetőség. A régibb időkben gazdag emberek csak ott mertek letelepülni, ahol jól megvoltak védve, volt például mentsvár építésére alkalmas hegy, vagy maga a város úgy feküdt, hogy könnyű volt védelmezni ellenséges támadások ellen.

A helyi energiánál fontosabb a helyzeti energia, vagyis a helynek az a jó tulajdonsága, hogy benne élénk gazdasági élet fejlődhet ki. Többféle ilyen helyzeti energiát tudunk észrevenni. Legegyszerűbb eset az, hogy az illető hely vásárhely. Ez annyit tesz, hogy különböző termelésű területek érintkező pontján fekszik, ott, ahova mindkét területről jó utak vezetnek. A két terület ilyen helyen cseréli ki termésfölöslegét, azért nevezzük vásárhelynek. Ilyenek például az Alföld szélén sorakozó városok, mindegyik egy-egy völgy nyílásában, pl. Hatvan, Eger, Miskolc, Sátoraljaújhely, Ungvár, Munkács, Szatmár-Németi, Nagyvárad, Arad, Temesvár stb.

Lehet az illető hely gazdasági centrum, vagyis egyforma termelésű terület közepén azzal foglalkozik, hogy összeszedi a környék termésfölöslegét, azt exportálja, viszont a környezetében szükségelt, de ott nem termő vagy elő nem állítható árut behozza és szétosztja. Ilyen Debrecen, Kecskemét, Szabadka stb.

Végül igen fontos helyzeti energiája van az olyan helyeknek, amelyeken az utak összefutni, csomósodni kénytelenek, de az árut innen nem lehet mindig minden irányban elszállítani. Az árut tehát raktározni kell, egyrészt, mert az import ideje nem esik össze az export idejével, másrészt mert az árut nem lehet mindig tovább szállítani és harmadszor esetleg az áru szállítása innen tovább más módszereket, más eszközöket igényel. Az utóbbira kitűnő példák a tengeri kikötők. Az áru kénytelen megállni nagyobb folyamok átkelő helyeinél is, mert a folyamon nem mindig lehet átkelni.

Veszprémnek igen nevezetes helyi és igen fontos helyzeti energiája van, de csak kis területre kiterjedőleg, azért nem lett belőle metropolis, hanem csak vidéki városka.

Helyzeti energiáját mellékelt kis térképünk mutatja be.

A Bakony déli határainak vehetjük azt a nagy, kelet-nyugati irányú törést, amit már Jutáson láttunk. Ezt devecseri-törésnek szokás nevezni, mert a Kis-Alföld szélén, Devecser tájáról indul ki s egészen Székesfehérvárig tart, tehát valóban a Bakonyt, a hozzá tartozó dolomitpusztával együtt elhatárolja.