Kate Hardy

A szívgyógyász

Nicole Foster

Szirénás szerelem

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Pamela Brooks, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A SZÍVHANG 660. eredeti címe: Heart Surgeon, Prince… Husband

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Scheer Katalin

© Annette Chartier-Warren & Danette Fertig-Thompson, 2005 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A SZÍVHANG 661. eredeti címe: Sawyer’s Special Delivery

(Harlequin Mills & Boon, Special Edition)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2009)

Magyarra fordította: Mátyás Mária

Nyomtatásban megjelent: a SZÍVHANG 660–661. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-295-3

- Kép: Shutterstock

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Kate Hardy

A szívgyógyász

1. FEJEZET

– Ma kezd nálunk az új szívsebész, Luciano Bianchi – tudta meg Kelly a kardiológiai osztály vezetőjétől, Sanjaytól. – Megtenné, hogy amikor megérkezik, körbevezeti az osztályon, és bemutatja a kollégáknak? Nekem sajnos nem lesz rá időm, egész délelőtt nyakkendős fazonokkal fogok tárgyalni.

– Ó, jaj! Csak nem a költségvetés-tervezetről van szó? – Kelly együttérzően a főnökére mosolygott. – Ne aggódjon, mindent megmutatok dr. Bianchinak.

Az új orvos érkezésének hírére azonnal beindult a pletykagépezet. Luciano Bianchi ugyanis nem csak szív- és mellkassebész volt, hanem trónörökös is. Egy igazi herceg! Bordimiglia királyának a fia. Luciano állítólag Londonban végezte az orvosi egyetemet, majd néhány évig a Hampsteadi Királyi Kórház munkatársa volt. Most pedig ide került, a Muswell Hill Kórházba, ahol nyugdíjazás miatt megüresedett egy szívsebészi állás.

Természetesen mindenki rákeresett az interneten a leendő kollégára, mert elképzelni sem tudták, hogy egy ilyen arisztokrata, egy igazi aranyifjú minek tölt hosszú éveket azzal, hogy szívsebésszé képezze magát. Vajon be tud illeszkedni közéjük, vagy az idegeikre fog menni a különcségével?

A fotókon mindenesetre olyan szívdöglesztően nézett ki, hogy a női kollégák fantáziája azonnal beindult, és találgatni kezdték, miért nincs még felesége. Luciano magas és izmos volt, fekete haja fénylett, sötét szeme mindentudóan csillogott. Érdekes módon mégsem volt tele az internet a dr. Bianchiról készült fotókkal. Úgy látszik, a sebészi munkát többre tartotta a társasági életnél, ami igazán jó jel.

Kelly nem sokat törődött a pletykákkal, egyvalami azonban felkeltette az érdeklődését. Luciano Bianchi állítólag egy új szívsebészeti eljáráson dolgozott, amely a hipertrófiás kardiomiopátiában szenvedő betegek számára jelentene komoly segítséget. Ez a viszonylag ritka betegség a bal vagy a jobb szívkamra falának megvastagodásával jár, ami egy idő után elzárja a szívből kiáramló vér útját.

Simont már nem lehet megmenteni, de Simon öccse, Jake, és annak lánya, Summer számára talán éppen ez az eljárás jelentheti a gyógyulást.

Kelly nem tudta megbocsátani magának, hogy kardiológus létére nem vette észre a férje szívproblémáit. Simon halála óta a munkába menekült. Úgy érezte, ha sógora és annak lánya részt vehetne az új eljárás klinikai kísérleteiben, az talán enyhítene a bűntudatán és a gyászán. Elhatározta, hogy beszél az új orvossal, és megpróbálja rávenni, hogy Jake-et és Summert is bevonja a programba.

Az irodájából rálátott a recepciós pultra, úgyhogy amikor dr. Bianchi megérkezett, azonnal felpattant, és odasietett, hogy üdvözölje. Egy pillanatra átfutott a fején, nem jár-e a „felség” megszólítás a hercegnek, de aztán úgy döntött, tartja magát a kórházukban megszokott protokollhoz.

– Dr. Bianchi, örülök, hogy megismerhetem. Kelly Phillips vagyok, kardiológus. Sanjay egész délelőtt tárgyalásokon vesz részt, úgyhogy én vezetem körbe az osztályon. Bemutatom a kollégáknak, aztán pedig meghívom ebédre a kantinba.

Luc ahhoz volt szokva, hogy az emberek elsősorban hercegként, nem pedig orvosként kezelik. Kelly Phillips azonban úgy közelített hozzá, mint minden más kollégához, és egyszerűen dr. Bianchinak szólította. Lehet, hogy végre eljutott odáig, hogy sebészként nagyobb híre van, mint hercegként?

Olyan akart lenni, mint a többi orvos. Azért van a kórházban, hogy életeket mentsen, nem pedig azért, hogy hercegként járjon-keljen a kollégák és a betegek között. Úgy érezte, sebészként jóval többet tehet a hazájáért, mint trónörökösként. Meg volt győződve róla, hogy a nővére sokkal alkalmasabb arra a feladatra, amit az apja halála után hagyományosan neki kellene ellátnia.

– Köszönöm, nagyon kedves – nyújtott kezet a kardiológus doktornőnek. – Örülök, hogy megismerhetem. Hívjon csak Lucnak.

– Üdv az osztályon, Luc – mosolygott rá a fiatal nő.

A szívsebész meglepve konstatálta, hogy Kelly érintése nem hagyta hidegen. Mintha áramütés érte volna, a tenyere még sokáig bizsergett a kézfogás után. De nyugalomra intette magát. Még ha kiderülne, hogy Kelly Phillips szingli – ami nem valószínű –, akkor sem lehetne köztük több szakmai kapcsolatnál. Amíg nem tisztázta a helyzetet az apjával, jobb, ha nem közeledik senkihez komolyabb szándékkal. Nem lenne tisztességes. Egyébként sincsenek túl jó tapasztalatai a nőkkel kapcsolatban.

– Köszönöm a kedves fogadtatást.

– A Muswell Hillben minden új kollégát szívesen látunk – mosolygott Kelly. – Jöjjön, megmutatom a pihenőszobánkat, ahol garantáltan pocsék neszkávéval frissíthetjük fel magunkat két vizsgálat vagy operáció között. Normális kávéfőzőre nem futja a költségvetésünkből. Viszont mindig van némi keksz és sütemény a szekrényben a hálás pácienseinknek és a rokonaiknak köszönhetően. Egyébként megkapta már a hozzáférést a számítógépes rendszerhez? Ha nem, akkor szólok Mandynek, hogy intézkedjen. Mandy elvileg Sanjay titkárnője, de valójában mindannyiunk jó tündére. Ha ő nem lenne, valószínűleg már sokan idegösszeomlást kaptunk volna. Igyekszünk virágokkal és bonbonokkal meghálálni a segítségét.

– Észben fogom tartani. Egyébként már mindent megkaptam: beléptető kártyát, kitűzőt, jelszavakat.

– Akkor már csak a szekrénykulcsát kell elkérnie.

A lány mosolya újra meg újra elbűvölte Lucot. De az egész kórháztól el volt ragadtatva. Úgy tűnt, új munkahelyén senki sem firtatja, herceg létére miért a műtőt kedveli a trónterem helyett. A kollégák szívélyesen üdvözölték, nem fedezett fel gyanakvást a tekintetükben.

– Kezdődik a rendelés – nézett az órájára Kelly. – Találkozzunk délben a recepciónál, és akkor megmutatom a kantint.

– Rendben. Köszönöm még egyszer az idegenvezetést.

Luciano Bianchi kézfogásától Kelly teljesen összezavarodott. Simon halála óta rá sem nézett senkire. Egyszerűen nem állt készen egy újabb kapcsolatra. Ráadásul rettegéssel töltötte el a gondolat, hogy megint beleszerethet valakibe – és megint elveszítheti.

Persze tisztában volt vele, hogy Simon története egyedi. A férjének genetikai eredetű, halálos kimenetelű betegsége volt, ráadásul bármiféle tünet nélkül. Teljesen valószínűtlen, hogy megint olyan férfival hozza össze a sors, aki hipertrófiás kardiomiopátiában szenved, anélkül hogy mellkasi fájdalom, légszomj vagy szédülés kínozná.

Soha nem fogja elfelejteni azt a pillanatot, amikor telefonon közölték vele a hírt. Két évvel ezelőtt történt, mégis mintha csak tegnap lett volna. Képtelen volt felfogni, hogyan történhetett ilyesmi éppen Simonnal, aki biciklivel járt a munkahelyére, hétvégenként öt kilométert kocogott, és rendszeresen focizott az unokaöccseivel – aztán egyszer csak összerogyott és meghalt. Arra sem volt idejük, hogy elbúcsúzzanak egymástól! Kelly azzal gyötörte magát, bárcsak ne vártak volna olyan sokáig a családalapítással. Simon csodálatos apa lett volna.

Az utóbbi hónapokban nem győzte elhárítani a családja és a barátai jó szándékú kísérleteit, hogy összeboronálják valakivel. Ellenkező esetben ő is azt akarná, hogy Simon továbblépjen, és boldog legyen valaki mással. De ő még nem állt rá készen.

Hogy lehet, hogy Luciano Bianchi mégis ennyire kibillentette a lelki egyensúlyából? Miért pont egy olyan férfi kelti fel az érdeklődését, akivel esélye sincs semmire? Bordimiglia leendő királya nem keveredhet viszonyba egy olyan nővel, akinek egy csepp kék vér sem csordogál az ereiben. Jobb, ha elfeledkezik arról a kis borzongásról, amit a férfi kézfogása keltett benne.

A rendelés alatt sikerült teljes mértékben kivernie a fejéből a férfit, és kizárólag a páciensekre koncentrálni. Aztán egy órakor találkozott Luckal a bejáratnál.

– Na, milyen volt az első délelőttje a Muswell Hillben?

– Nagyszerű, köszönöm. Remek a csapat. És a maga délelőttje?

– Nálam is minden rendben ment. Többnyire kontrollvizsgálataim voltak. Mindig jó érzés olyan páciensekkel együttműködni, akik már túl vannak az első sokkon a diagnózis után, és képesek változtatni az életükön az egészségük érdekében.

– Igen, értem, amit mond. A királyi kórházban minden évben ünnepséget rendeztünk a koszorúérműtéten vagy szívátültetésen átesett páciensek számára. Felemelő érzés volt látni, milyen felhőtlenül táncolnak és nevetnek azok után, hogy sokáig azt hitték, nincs már sok hátra az életükből.

– Ez nagyon jó ötlet! Rá kellene beszélnünk Sanjayt, hogy mi is rendezzünk ilyen ünnepséget. – Közben megérkeztek a kantinba. – Mivel ez az első napja nálunk, én állom az ebédjét. Ne is próbáljon tiltakozni! Ez már hagyomány a kardiológián.

– Hát jó. De ígérje meg, hogy legközelebb én leszek a soros, ha új kolléga érkezik az osztályra.

– Megegyeztünk – nevetett Kelly. – Biztos vagyok benne, hogy hamar beilleszkedik a csapatba, Luc.

A férfi nagyon remélte, hogy így lesz.

– Általában egész jó a kaja, és még a kávé is iható – tájékoztatta Kelly.

Alighogy leültek egy asztalhoz a szendvicseikkel, a nő telefonja pittyegni kezdett.

– Nem bánja, ha elolvasom az üzenetet? A nővérem, Susie húszhetes terhes, ma ment kontrollra.

– Nem kellene inkább vele lennie, ahelyett hogy engem pesztrál?

– Nem, Susie nem hozzánk jár terhesgondozásra.

– Á, értem. Olvassa csak el az üzenetet nyugodtan. A helyében én is kíváncsi lennék.

Kelly elolvasta a nővére sms-ét, és mosolyogva bólintott.

– Minden a legnagyobb rendben. Susie és Nick úgy döntöttek, nem akarják tudni, hogy lány lesz-e, vagy fiú.

– Az első gyereküket várják?

– Nem, a harmadikat. Iker fiaik vannak.

– Előfordult már a családjukban ikerterhesség?

– Nálunk nem, de Nick családjában igen. Oscar és Jacob most ötévesek. Azt hiszem, Susie kislányt szeretne, hogy ne csak fociedzésre kelljen járnia, hanem balettre is.

Kelly válaszolt a nővérének, amire újabb üzenet érkezett.

– Jobb, ha most nem bonyolódom vele hosszas levelezésbe – húzta el a száját Kelly. – Imádom a nővéremet, de amióta gyereket vár… – Kelly felsóhajtott. – Előbb-utóbb úgyis elkotyogja magának valaki, úgyhogy jobb, ha tőlem hallja. Két évvel ezelőtt váratlanul meghalt a férjem, harmincévesen. Éppen a munkahelyére tartott biciklivel, és egyszer csak megállt a szíve. A kiérkező mentősök már nem tudtak érte semmit sem tenni. Csak a boncolásnál derült ki, hogy hipertrófiás kardiomiopátiában szenvedett, amit a mai napig nem tudok feldolgozni. Semmi nem utalt rá, hogy szívproblémái lennének.

– Úgy érzi, kardiológusként észre kellett volna vennie, hogy valami baj van?

Kelly elkínzottan bólintott.

– Ezerszer átgondoltam azóta, de tényleg nem volt semmilyen tünete. Nagyon egészségesen élt. Nem dohányzott, alkoholt csak elvétve ivott, egészségesen táplálkozott, és rendszeresen sportolt. Mindent úgy csinált, ahogy a nagykönyvben meg van írva. – Újabb mély sóhaj. – A nővérem és az anyám úgy gondolják, hogy már túlságosan régóta vagyok egyedül. Folyton azon mesterkednek, hogy összehozzanak valakivel. Susie most is azt kérdezte, átmegyek-e hozzájuk vacsorázni, és megnézni az ultrahangfelvételeket, de biztos vagyok benne, hogy ha igent mondok, nem én leszek az egyetlen vendég.

– Úgy érzi, még nem áll készen egy újabb kapcsolatra?

– Igen. Tudom, hogy jót akarnak, de az idegeimre mennek az aggodalmaskodásukkal. Simon sem akarná, hogy magányos legyek, de… Jaj, ne haragudjon, nem akartam a magánügyeimmel terhelni! Valójában azért meséltem el, mert úgy hallottam, hogy éppen egy hipertrófiás kardiomiopátiával kapcsolatos kísérletet végez. Meg akartam kérdezni, szüksége van-e még résztvevőkre.

– Vannak szóba jöhető páciensei?

– Nem, a pácienseim között nincsenek ilyen betegek. Simon öccséről és az ő négyéves kislányáról volna szó. Simon halála után ragaszkodtam hozzá, hogy Jake kivizsgáltassa magát, és kiderült, hogy sajnos ő is örökölte a génhibát.

– És ezek szerint a kislánya is?

– Igen. Mivel ez a betegség legalább két generációt érint, úgy gondolom, a kutatás szempontjából bizonyára hasznos lenne, ha Jake és Summer is felkerülne a jelöltek listájára. Gondolom, az is érdekes lenne, hogy különböző neműek és teljesen más korosztályba tartoznak.

Lucot meghatotta, hogy Kelly ennyire aggódik a volt férje családjáért. Elhatározta, hogy beszélni fog Jake és Summer kezelőorvosával, hogy kiderítse, alkalmasak-e arra, hogy részt vegyenek a programban.

De valami más is szöget ütött a fejébe, miközben a nőt hallgatta. Lehet, hogy segíthetnének egymáson. Már egy ideje nem hagyja nyugodni egy meglehetősen őrült ötlet, de eddig nem találkozott olyan nővel, aki segíthetne a megvalósításában. Kelly hasonló cipőben jár, mint ő, valószínűleg megértené a problémáját.

Luc általában bízott az emberismeretében. Talán itt az ideje, hogy kockáztasson – persze csak azután, hogy egy kicsit alaposabban megismeri a lányt, és utánanéz a múltjának.

– Kérje meg a sógora háziorvosát, hogy jelentkezzen nálam. Meglátjuk, megfelelnek-e a feltételeknek.

Kelly arca felragyogott.

– Nagyon köszönöm – mondta. – Igazán kedves magától.

– Nem ígérhetek semmi biztosat, de megteszek minden tőlem telhetőt.

– Köszönöm – mondta a lány még egyszer. – A királyi kórházban szerezte a szakképesítését?

– Igen. Nagyszerű orvosok vettek körül, rengeteget tanultam tőlük. De amikor a tudomásomra jutott, hogy megüresedett itt egy hely, úgy gondoltam, megragadom a lehetőséget. És maga?

– Ide kerültem az egyetem után, itt döntöttem el, hogy kardiológus leszek. Maga miért lett szívsebész? Már ha nem túl indiszkrét a kérdés…

– Nem, dehogy. Sokan furcsának tartják, hogy nem követem a családi hagyományokat, hanem inkább orvosként dolgozom. Valószínűleg nem így történt volna, ha a legjobb barátom, Giacomo nem halt volna meg tizenöt évesen. – Luc mélyen a lány szemébe nézett. – Az a helyzet, hogy a barátom ugyanazért halt meg, amiért a maga férje.

– Hipertrófiás kardiomiopátiája volt?

– Igen, de nála nem genetikai rendellenesség okozta. A háziorvosa meg azt gondolta, hogy a vizsgadrukk okozza a mellkasi fájdalmait.

– Egy kamasznak mellkasi fájdalmai vannak, és nem küldik el vizsgálatokra? – kérdezte Kelly döbbenten.

– Ez történt. Az EKG kimutatta volna a rendellenességet, és akkor meg lehetett volna menteni. De hát utólag már könnyű okosnak lenni. Együtt fociztunk az iskolában, amikor összeesett és meghalt. A tanárok megpróbálták újraéleszteni, de a szíve végleg leállt.

– Szörnyű lehetett – mondta Kelly, és együttérzően megszorította a férfi kezét.

– Igen. Giacomo olyan volt nekem, mintha a testvérem lett volna. Utána minden megváltozott – mesélte Luc.

– Azért lett kardiológus, hogy megkímélje a többi embert az olyan tragédiáktól, mint amit Giacomo halála jelentett a családjának és önnek?

– Az, hogy orvos lettem, segített feldolgozni a veszteséget – bólintott a férfi. – Ráadásul nagyon szeretem a munkámat. Fantasztikus érzés visszahozni embereket a halál kapujából, és esélyt adni nekik arra, hogy ismét teljes értékű életet élhessenek.

– Igen, ezt én is így gondolom – bólintott Kelly.

– Köszönöm az ebédet – mosolyodott el a férfi.

– Igazán nincs mit.

Együtt visszasétáltak a kardiológiára, aztán mindegyikük ment a dolgára.

– További szép napot! – búcsúzott a doktornő. – Még biztosan összefutunk valahol, nem olyan nagy ez az osztály.

– Szép napot magának is! – mosolyodott el a férfi.

Valójában alig várta, hogy újra találkozzanak.

A kedd délelőttöt Kelly a szívkatéteres laborban töltötte. Első páciense, Peter Jefferson rémülten kapaszkodott a felesége kezébe.

Kelly bemutatkozott a házaspárnak, és igyekezett megnyugtatni őket.

– Ez a vizsgálat sokkal ártalmatlanabb, mint gondolnák. Először is megmérem a pulzusát és a vérnyomását, Mr. Jefferson. Azután felhelyezek egy kanült a karjába. Csak annyit kell tennie, hogy lefekszik, néhány pillanatig visszatartja a lélegzetét, és nem mozdul. Közben 3-D-s felvételeket készítünk a szívéről, hogy megállapíthassuk, mi a probléma. A vizsgálat után megbeszéljük, mit tehetünk azért, hogy elmúljanak a mellkasi fájdalmai. Rendben?

A férfi bólintott.

– A felvételek miatt speciális színezőanyagot juttatok a szervezetébe. Ettől kicsit melege lesz, és esetleg furcsa ízt fog érezni a szájában. Mindez teljesen normális, és maximum fél percig tart.

– Fájni fog? – kérdezte a férfi, aki még mindig a felesége kezét szorongatta.

– Nem – nyugtatta meg Kelly. – De ha bármi nyugtalanítót érzékel, azonnal szóljon nekem. Lehet, hogy bétablokkolót kell adnom, hogy lassabban verjen a szíve, vagy nitroglicerint az erek tágítására. Ez csak azért szükséges, hogy minél jobban sikerüljenek a felvételek, de semmiképp sem okoznak fájdalmat.

– Az utóbbi időben egyre súlyosabb az állapota – szólalt meg Mrs. Jefferson. – Az a szer, amit a háziorvosunk írt fel, egyáltalán nem használt.

Ha angina pectoris esetén nem segítenek a gyógyszerek, akkor legtöbbször érszűkület áll a háttérben. Lehet, hogy koszorúérműtétre lesz szükség, de talán a sztentbeültetés is megoldja a problémát. De erről majd csak akkor beszél a beteggel, ha már a kezében lesznek a leletek.

– A vizsgálat után okosabbak leszünk – mosolygott a férfira megnyugtatóan. – Ugye tegnap óta nem ivott kávét, teát, kakaót vagy szén-dioxid tartalmú italt, ugye?

Mr. Jefferson megrázta a fejét.

– Az utóbbi időben sokkal egészségesebben táplálkozik, és a dohányzással is felhagyott – szólalt meg Mrs. Jefferson.

– Nagyszerű. Ez a két legfontosabb dolog, amit az ember az egészségéért tehet. Rendben, akkor most megmérem a vérnyomását, Mr. Jefferson.

Ahogy az várható volt, a férfi vérnyomása magasabb volt a kelleténél, ami valószínűleg a vizsgálat miatti idegesség számlájára írható. Kelly felhelyezte a kanült, majd megkérte a pácienst, hogy feküdjön hanyatt, a karját pedig nyújtsa ki a feje mellett.

– Kábeleket helyezek a mellkasára, hogy szkennelés közben mérni tudjuk a szívritmusát.

A vizsgálat eredménye sajnos nem volt túl biztató. A jobb oldali főkoszorúér szűkülete előrehaladott volt, de a bal oldalon sem volt sokkal jobb a helyzet.

– A háziorvosa már nyilván elmagyarázta, mi okozza a fájdalmait, Mr. Jefferson, de azért én is szeretném megbeszélni magával a dolgot. A szív pumpálja a vért a szervezetünk többi részébe, de ha zsír és koleszterin rakódik le az erekben, akkor azok annyira összeszűkülnek, hogy nem tudnak elegendő oxigént szállítani. Ez okozza a mellkasi fájdalmait.

– Van valami módszer arra, hogy kitágítsák a szűk artériákat? – kérdezte a férfi.

– Abban reménykedtem, hogy a sztentbeültetés megoldja a problémáját, Mr. Jefferson. A sztent egy hálós szerkezetű, csőszerű eszköz, ami nyitva tartja az eret – magyarázta Kelly. – Az ön esetében azonban sajnos három artéria is érintett, úgyhogy azt gondolom, műtétre lesz szükség. Most rögtön beszélek a szívsebész kollégákkal. Öt perc múlva visszajövök, és megbeszéljük a továbbiakat. A váróteremben találnak ivóvizet, ha szomjasak lennének.

Szerencsére Lucot az irodájában találta.

– Van egy kis ideje? Szeretnék konzultálni az egyik páciensemről.

– Persze, jöjjön csak!

Kelly lehívta Peter Jefferson eredményeit a számítógépen.

– Angina pectorisa van, a gyógyszerektől nem múltak el a mellkasi fájdalmai. A szkennelés eredménye alapján úgy gondolom, hogy az angioplasztika nem jöhet szóba nála, bypassműtétre lenne szükség.

– Egyetértek – bólogatott a férfi. – Túlságosan előrehaladott az érszűkület. Ebben az esetben háromszoros bypasst javasolnék. Itt van még a beteg?

– Igen, a katéteres laborban várakozik a feleségével együtt.

Luciano megnézte a műtéti ütemtervét.

– Szerdán és pénteken végzek műtéteket. Holnap felszabadult egy időpont, oda be tudnám rakni a pácienst, mielőtt még valaki más lecsap a szabad műtőre. Menjek magával, és beszéljek vele én is?

– Igen, az biztosan megnyugtatná.

A férfi mosolyától Kelly szíve nagyot ugrott. Mire visszaértek a katéteres laborba, sikerült visszanyernie a lélekjelenlétét.

– Mr. és Mrs. Jefferson, hadd mutassam be Luciano Bianchit, a kórház egyik szívsebészét. Ő is úgy véli, hogy bypassműtétre lenne szükség az ön esetében, Mr. Jefferson.

– Kiveszek egy ép eret a combjából, és beültetem az összeszűkült koszorúér helyére, hogy újra szabadon áramolhasson a vér a szívébe.

Luc felskiccelt egy rajzot, hogy a páciens jobban értse az eljárást.

– Kicsit olyan az egész, mint amikor lezárnak egy útszakaszt, és másfelé terelik a forgalmat. A maga szíve is ilyen kerülőúton juthat friss vérhez.

– De nem fog hiányozni a lábából a kivett véna? – aggodalmaskodott Mrs. Jefferson.

– Egy felszíni vénát távolítunk el, ami nem létfontosságú – magyarázta az orvos. – Azok a vénák, amelyek összeköttetésben vannak a szívvel, a lábunk belsejében találhatók. Csak egy kis seb marad a kivett véna helyén, de egyébként nem fogja érezni a hiányát, Mr. Jefferson.

– Szívműtét… Ez azt jelenti, hogy felvágják a mellkasomat?

– Igen, ez sajnos elkerülhetetlen. Az ön esetében nem jöhet szóba laparoszkópos beavatkozás, mert három vénát is át kell ültetnünk – magyarázta Luc. – Tehát a mellkasán is lesz egy heg, ami azonban idővel elhalványul. Véletlenül van egy szabad időpontom holnapra, el tudnám végezni a műtétet.

– Holnap? – sápadt el a férfi.

– Nézze a jó oldalát: így sokkal kevesebb ideje lesz izgulni a műtét miatt.

Mr. Jefferson kétségbeesetten felsóhajtott.

– Őszintén szólva fel sem merült bennem, hogy szívműtétre lesz szükségem. Nem vagyok felkészülve rá.

– Rengeteg bypassműtétet végeztem már – mondta Luc. – Higgye el, semmit nem fog érezni az egészből.

– Meg fogják állítani a szívét? – kérdezte Mrs. Jefferson. – Olvastam erről az interneten.

– Van ilyen lehetőség is. Ez esetben egy szív-tüdő géphez csatlakoztatjuk a páciens szívét, és a műtét alatt a gép pumpálja az oxigénnel dúsított és megszűrt vért a főverőérbe. Ami engem illet, szívesebben operálok verő szíven.

Kelly maga is érdeklődve hallgatta az orvost.

– És ez nem veszélyesebb? – kérdezte Mrs. Jefferson.

– Ellenkezőleg, szerintem kevésbé kockázatos, mint a megállított szíven végzett beavatkozás. Az előnye a gyorsaságban rejlik. Minél rövidebb egy műtét, annál kisebb valószínűséggel lépnek fel komplikációk.

– Az operáció után mi viseljük gondját – szólalt meg Kelly. – A műtőből előbb az intenzív osztályra kerül néhány órára, de amint felébredt, már fogadhat látogatókat.

– Már másnap fel tud majd ülni és állni. Két-három nap múlva sétálhat, egy héttel később pedig akár lépcsőt is mászhat.

– Egy egész hét a kórházban! – sápadt el a férfi. – A háziorvosom azt mondta, már másnap hazamehetek, ha sztentre lesz szükségem.

– Egy ilyen komolyabb műtét után viszont muszáj egy ideig a kórházban maradnod – mondta a felesége.

– Sajnos nincs más megoldás, Mr. Jefferson. Szüksége van erre a műtétre. Tudom, hogy ez az egész ijesztően hangzik, de ez a leghatékonyabb módja annak, hogy megelőzzük a szívinfarktust.

– A lányunk a jövő hónapban fog szülni – vetette ellen Mr. Jefferson.

– Eggyel több ok arra, hogy mielőbb elvégezzük a beavatkozást – felelte Kelly. – Gondoljon arra, hogy mire az unokája megszületik, már nem lesznek fájdalmai, és teljesen átadhatja magát a nagyszülői örömöknek.

– Az operáció után sem hagyjuk magára – mondta Luc. – Elvégre komoly beavatkozásról van szó.

– Néhány héttel a műtét után elindítunk egy rehabilitációs programot, hogy a lehető leggyorsabban visszanyerje az erejét – folytatta Kelly. – Abban is tudunk segíteni, hogy felvegye a kapcsolatot egy önsegítő csoporttal. Nagyon hasznos, ha az ember megoszthatja a tapasztalatait a sorstársaival.

– Tényleg olyan rossz a helyzet, hogy már holnap meg kell műteni?

– Az érszűkülete meglehetősen előrehaladott állapotban van – magyarázta Luc. – Ezért nem segítettek a háziorvos által felírt gyógyszerek. Fennáll a veszélye, hogy a lerakódások miatt nem jut elég vér a szívbe, ami szívinfarktushoz vezet. Az pedig komolyan károsítja a szívizomzatot.

– Bele is halhat a férjem? – szólalt meg Mrs. Jefferson rémülten.

– Mindent megteszünk, hogy megmentsük a betegeinket, de az infarktus sajnos halállal is végződhet – felelte Luc, majd a férfihoz fordult. – Szeretnénk, ha itt maradna ma estére, és holnap elvégezhetnénk a műtétet.

– És utána teljesen egészséges lesz? – faggatózott tovább a beteg felesége.

– A fájdalmai meg fognak szűnni, és sokkal kisebb lesz a szívinfarktus veszélye.

– De továbbra is nagyon oda kell figyelnie az életmódjára – tette hozzá Kelly. – Erre már a háziorvosa is felhívta a figyelmét, és ön meg is tette az első lépéseket azzal, hogy abbahagyta a dohányzást, és egészségesebben étkezik, Mr. Jefferson. Mindenképpen tartson ki emellett, és miután felépült a műtétből, a rendszeres, kímélő testmozgást is be kell építenie a napirendjébe.

Mr. Jefferson még mindig nagyon ijedtnek tűnt.

– Irtózom az injekciós tűtől, még vért sem tudok adni!

– Megértem, hogy fél, de gondoljon arra, hogy ha ezen túlesik, sokkal jobban lesz. A feleségének és a lányának is sokkal könnyebb, ha nem kell annyit aggódniuk maga miatt. Luc nagyszerű sebész, és a csapat összes tagja érti a dolgát.

– Milyen veszélyekkel jár a beavatkozás? – kérdezte Mrs. Jefferson.

Kelly és Luc összenéztek.

– Minden altatásban végzett műtétnek van bizonyos kockázata, de tapasztalt orvosokként tudjuk, hogy mire kell figyelnünk, és a legapróbb figyelmeztető jelre megtesszük a szükséges óvintézkedéseket. Sokkal nagyobb kockázatot vállalna azzal, ha nem operáltatná meg magát.

– Értem. Akkor azt hiszem, kénytelen vagyok igent mondani.

– Ez a helyes döntés, Mr. Jefferson – mondta Luc, és egy pillanatra megérintette a férfi vállát. – Akkor most felvesszük az osztályra. Ma még találkozunk a viziten, ha esetleg további kérdések merülnek fel önben, akkor meg tudjuk beszélni. Dr. Phillips szintén a rendelkezésükre áll.

Kelly visszament a katéteres laborba, és folytatta a rendelést. Amikor pár órával később összefutott Luckal, megköszönte neki, hogy beszélt Mr. Jeffersonnal. Le volt nyűgözve attól, ahogy a férfi a páciensekkel bánt. Kedves volt, megértő és együttérző, ugyanakkor rendkívül szakszerűen magyarázta el nekik a betegségükkel kapcsolatos tudnivalókat.

– Tényleg szív-tüdő gép nélkül szokott operálni?

– Ezek szerint itt nem ez a szokásos eljárás? Ha érdekli a műtét, nyugodtan bejöhet megnézni.

– Köszönöm, az nagyszerű lenne. Arra valószínűleg nem lesz időm, hogy végignézzem az egészet, de a rendelés előtt vagy után be tudnék ugrani egy időre, ha nem zavarom.

– Jöjjön csak! Örülök neki, ha a kollégák érdeklődnek a munkám iránt.

– Én is szívesen látom magát bármikor a katéteres laborban.

– Köszönöm, élni fogok a meghívással – mosolyodott el a férfi. – Mr. Jefferson a szobájában van?

– Igen. A felesége hazament, hogy összeszedje számára a szükséges holmikat. Az előbb beszéltem vele, rettenetesen aggódik, hogy elveszítheti a férjét.

– Ez teljesen érthető. Önnél pedig, gondolom, fájdalmas emlékeket idéz fel ez a szituáció.

– Simon halála óta sokkal empatikusabb vagyok a páciensekkel és a hozzátartozóikkal – felelte a lány.

– Maga nagyon bátor – mondta a férfi, és megérintette a karját.

Kelly testét elöntötte a forróság. Zavarában csak egy közhelyre futotta.

– Az élet megy tovább – mondta, majd gyorsan másra terelte a szót. – Megyek, beszélgetek egy kicsit Mr. Jeffersonnal. Ha egyedül van, biztosan másra sem tud gondolni, mint a holnapi megpróbáltatásokra. Később még biztos találkozunk.

A sebészekről az a hír járja, hogy nagyképűek és arrogánsak, gondolta Kelly, miközben az operációt figyelte. De Luciano Bianchira ez egyáltalán nem igaz. Itt a műtőben is udvariasan és tisztelettel viszonyult a munkatársaihoz. Érdeklődött, nem zavarja-e őket a zene, amit a műtéthez választott, minden egyes munkafolyamatot elmagyarázott, és sosem utasított, hanem mindig csak kért.

Kelly lélegzet-visszafojtva figyelte a lüktető szíven végzett operációt. A műtét végén Luc biztos kézzel varrta össze a mellkasi sebet.

– Köszönöm, hogy itt lehettem – lépett oda hozzá a lány. – Meghívhatom ebédelni? Egy csomó kérdésem van a látottakkal kapcsolatban.

– Rendben, de ezúttal én állom. Persze lehet, hogy vissza kell sietnem Mr. Jeffersonhoz, de reméljük, nem lép fel semmilyen komplikáció.

Lucnak egyre jobban tetszett a doktornő. Kedves és közvetlen volt a páciensekkel, és nem veszett ki belőle a tudásvágy.

– Tényleg nem látott még verő szíven végzett bypassműtétet? – kérdezte, amikor ebéd előtt összefutottak a folyosón.

– Nem. Az elődje mindig szív-tüdő géppel dolgozott. Teljesen le vagyok nyűgözve!

Kelly egy sor okos kérdéssel bombázta ebéd közben, amiket ő igyekezett a tőle telhető legpontosabban megválaszolni.

– Most már sokkal világosabban látok – jelentette ki a nő egy idő után. – Persze pillanatnyilag az a legfontosabb, hogy Peter Jefferson új esélyt kapott az életre.

– Még nem vagyunk túl a nehezén – bólintott Luc. – De nagyon remélem, hogy igaza van.

Néhány nap múlva Peter Jefferson az intenzívről visszakerült a kardiológiára. Amikor Kelly a pénteki vizit során benézett hozzá, a férfi elsírta magát.

– Olyan abszurd ez a helyzet! – panaszkodott. – Gazdasági igazgatóként hatalmas pénzösszegek sorsáról döntöttem, most pedig itt ülök, és sírok, mint egy gyerek. Nem ismerek magamra! Még az ágyból is csak segítséggel tudok felkelni. Szerencsétlen öregember lett belőlem.

Kelly leült a férfi mellé, és megfogta a kezét.

– Egy ilyen beavatkozás után mindenki elesettnek érzi magát, Mr. Jefferson. Az elkövetkező napokban hol jobban, hol kicsit rosszabbul érzi majd magát, de a rehabilitáció biztosan segíteni fog. Higgye el, teljesen természetes a kétségbeesése. Egy ideig még gyengének fogja érezni magát, de aztán megerősödik, és fittebb lesz, mint azelőtt. Csak egy kis türelemre van most szüksége, Mr. Jefferson.

Ebben a pillanatban Luc is felbukkant a betegszobában.

– Jó reggelt! Gondoltam, benézek, mielőtt műteni kezdenék.

– Bocsánat… – mondta Mr. Jefferson a könnyeit törölgetve.

– Teljesen érthető, hogy furcsán érzi magát. Mondja csak, nem szokott sakkozni véletlenül?

– De igen.

– Nagyszerű, akkor szerzek egy sakk-készletet, és ebédszünetben játszunk egy partit. Lehet, hogy kések egy kicsit, attól függ, hogy alakul a műtét. De mindenképpen sakkozunk, és teázunk egyet.

– Nagyon köszönöm, Mr. Bianchi. Igazán kedves öntől – felelte Mr. Jefferson, és újra potyogni kezdtek a könnyek a szeméből.

– Akkor nemsokára látjuk egymást! – intett az orvos.

Kelly is felállt az ágy mellől.

– Nekem is mennem kell, de délután még benézek.

– Mit gondol, találok sakkot az osztályon? – kérdezte tőle Luc a folyosón.

– Talán a gyerekosztályon van a játékok között. Utánanézek. Milyen szendvicset szeretne? Hozok egyet a kantinból, úgyis útba esik.

– Bármilyet, köszönöm. Majd később kifizetem – felelte a férfi. – Jön az esti összejövetelre?

– Bowlingozni? Nem, ügyeletes leszek. És maga?

– Én igen. Gondoltam, jó alkalom arra, hogy jobban megismerjem a kollégákat.

– Így is van. Jó szórakozást!

– Köszönöm.

Bár Kelly kedvelte a kollégáit, az efféle összejöveteleket kifejezetten kerülte. Mindenki azzal nyaggatta, hogy menjen gyakrabban társaságba, ő azonban akkor érezte magát a legjobban, ha dolgozott, és tehetett valamit a pácienseiért.

Luc délelőtt egy idős asszonyt operált aorta aneurizmával. Az ebédszünetét Peter Jeffersonnal töltötte, délután pedig egy aortabillentyű-elégtelenségben szenvedő kamaszt kezelt, aki komoly légzési nehézségekkel küzdött.

Az esti bowlingozás kifejezetten jól sikerült, örült, hogy végre lazíthat egy kicsit. A kollégáktól megtudta, hogy Kelly általában kivonja magát az ilyen összejövetelek alól. Luc azon tűnődött, vajon azért van-e így, mert a lány még mindig a férjét gyászolja. Mindenesetre elhatározta, hogy óvatosan ugyan, de megpróbál vele beszélni a témáról.

Legközelebb azonban csak hétfőn találkoztak.

– Milyen volt a sakkjátszma Mr. Jeffersonnal? – érdeklődött Kelly.

– Remek. Azt hiszem, örült, hogy elfoglalhatja magát. Viszont elkeserítette, hogy már néhány lépés után fáradtnak érezte magát.

– Beszélek vele, és újra elmagyarázom, mi vár rá a rehabilitáció során. Talán sikerül megnyugtatnom.

– Gondolom, itt is úgy zajlik a rehabilitáció, mint a hampsteadi kórházban. Személyre szóló mozgásprogramot dolgoznak ki a pácienseknek, akik így pontosan nyomon követhetik a fejlődésüket.

– Így van – bólintott Kelly. – Ezenkívül különféle szakemberek állnak a rendelkezésükre, sportolás közben pedig folyamatosan ellenőrzik a pulzusukat, vérnyomásukat, szívritmusukat.

– Jól hangzik. Elment végül vacsorázni a nővéréhez? Látta a babáról készült ultrahangfelvételt?

Kelly elővette a képet a pénztárcájából, és odanyújtotta a férfinak.

– Ha fiú lesz, Reubennek fogják hívni, ha lány lesz, Emmának.

– Na és tényleg volt ott egy barátjelölt is?

– De még mennyire! Susie soha nem adja fel. Mellesleg a srác tényleg szimpatikus volt, és nagyon megértően fogadta, amikor elmagyaráztam, hogy nem vele van a baj, hanem egyszerűen csak nem vágyom új kapcsolatra. – Kelly elfintorodott. – Sajnos a legjobb barátnőm hasonló akciót tervez a hétvégére. Lefoglalt egy asztalt az egyik pizzériában, és jegyeket vett egy stand-up előadásra. Mérget mernék venni rá, hogy véletlenül az egyetlen szingli pasi mellé szól a jegyem. Tudom, hogy jót akar, de… – Kelly elkeseredetten rázta a fejét. – Néha arra gondolok, hogy ki kellene találnom egy barátot, akkor talán végre békén hagynának.

Fiktív barát? Ez az ötlet nagyon közel állt ahhoz, amiről Luc fantáziált már hónapok óta. Ő egy kicsit tovább ment, és érdekházasságban gondolkodott.

– Hát akkor hajrá! Találjon ki magának egy barátot.

– Mit gondol, meddig működne a dolog? A családom mindenképpen találkozni akar majd vele. Nem kérhetek meg senkit arra, hogy játssza el a hősszerelmest.

Engem megkérhetne, gondolta Luc. Vagy talán majd én kérem meg őt. De előbb egy kicsit jobban meg kell ismernem…

– Szerintem nem lehetetlen, hogy talál valakit, akinek szintén jól jön ez a szereposztás.

– Gondolja?

Luc szíve hevesebben kezdett verni. Lehet, hogy a lány mindjárt megkérdezi, megtenné-e neki ezt a szívességet?

De Kelly csak annyit mondott, hogy még átgondolja a dolgot. Remélhetőleg nem lesz elutasító, ha Luc majd előáll a javaslatával.

2. FEJEZET

A következő hetekben bebizonyosodott, hogy remekül együtt tudnak működni a páciensek érdekében. Luc nagyra becsülte a lány szakértelmét, és lenyűgözte a személyisége is. Kellyből a legnehezebb helyzetekben is megnyugtató nyugalom és derű áradt. Egyszerűen jobb kedvre derült a társaságában.

Más körülmények között már randira hívta volna, de mivel Kelly maga mondta, hogy a férje halála után két évvel még mindig nem érzi úgy, hogy készen állna egy újabb kapcsolatra, inkább visszafogta magát.

Vasárnap délután telefonhívás érkezett a nővérétől.

– Minden rendben, Elle? – kérdezte Luc, mert a húga hangja feszültnek tűnt.

– Igen… – vágta rá a lány, de nem túl meggyőzően. – Babbo nyugalomra vágyik. Tegnap azt mondta nekem, hogy jövőre mindenképpen vissza akar vonulni.

Más szóval: Umberto ő királyi felsége azt várja az egyetlen fiától, hogy adja fel a sebészi karrierjét, és foglalja el a trónt, amelynek ő az egyetlen örököse. Ketyeg az óra, Lucnak lépnie kell.

– Azt akarod virágnyelven a tudomásomra hozni, hogy most azonnal haza kellene utaznom?