AMTAK E-KÖNYVEK

STEPHEN LEACOCK

NOVELLÁK

Fordította:
KARINTHY FRIGYES

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-56-2

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Stephen Leacock novellák

Fordította: Karinthy Frigyes

Tartalom

Stephen Leacock novellák

Fordította: Karinthy Frigyes

Egy magányos lélek fejlődése - Rosszcsirkeff Mária emlékiratai (Eredeti rosszból jóra ferdítve)

A rejtély titka avagy Megőrülve a tébolytól avagy Nyomozom a detektívet

Q, a pszichofizikai pfenomén a kipszámíthatatlan hiperpszikológia pszenzációs pszamárságairól

Egy magányos lélek fejlődése - Rosszcsirkeff Mária emlékiratai
(Eredeti rosszból jóra ferdítve)

(Sorrow of a Super Soul)

Szoktál-e tulajdon arcodba nézni a tükörből?

Nem?! Csodálom. Én szoktam.

Néha órákig állok a tükör előtt, és kémlelem az arcom. Felfelé fordítom, és úgy vizsgálom, mélyen, behatóan. Néha egészen megfordítom, a kezeimre állok, és úgy nézem. Megpróbálom megfejteni, mit jelent. Úgy néz vissza rám, nagy, dióbarna szemeivel, mintha... igen, mintha ismerne... és beszélni akarna hozzám...

Miért is születtem?

Nem tudom.

Naponta ezerszer kérdezem az arcom, de ő nem felel.

Sokszor, ha valaki átmegy a szobámon - Nyivuska, a szobaleányom, vagy Móric, az inas -, s látják, ahogy a tükörmásommal beszélgetek, azt gondolják, hogy eszelős vagyok. Mi az hogy eszelős?... Sült bolond.

Pedig... csakugyan...

Néha a pamlagra vetem magam, és arcomat a vánkosokba temetem.

Tizenhét éves vagyok.

Leszek-e valaha hetvenhét? Ó... Leszek-e hatvanhét?... Vagy negyvennyolc?... Hatvanhétbe kiegyeznék, de a negyvennyolcból nem engedek.

De feltéve, hogy mindkettő leszek - lehetek-e ugyanakkor tizenhét is?...

Nem tudok felelni magamnak...

Néha felriadok álmomból, s arra gondolok, hogy miért nem jut semmi az eszembe.

Másnap

Virágot hoztam a szobámba. A mezőn találtam, a patak partján.

Álmodozva ringott hosszú szárán.

Tudom a nevét. Csupszvojskjának hívják. Szeretem a neveket.

Föléje hajoltam, és beszéltem hozzá. Megkérdeztem tőle, fogok-e valaha szeretni? Azt felelte, hogy tya ja, kérem, mit tudom én.

Hazafelé jövet egy fokhagyma előtt mentem el.

Az úton feküdt, keresztbe.

Valaki rálépett, eltörte a szárát... Hogy fájhatott neki!... Keblembe rejtettem. Egész éjjel párnám alatt feküdt.

További másnap

Szívem szerelemért eped! Hogy lehet az, hogy nem szeretek senkit?

Megpróbáltam, de nem ment. Atyám - Ivan Ivano Ivanov Ivanovits - oly erős és jóságos, és mégsem tudom szeretni. Anyám, Katno Katosa Katoso Katosovna, inkább kicsi és komisz, mégis, őt sem nem tudom szeretni. És a fivérem, Dim Dimi Dimit Dimitiririvicsiff, se őtet se nem tudom szeretni.

De ó, Alexics Alexevics!

Nem, nem, őt se. Mégis, hozzá kell mennem feleségül. Már az esküvő napját is kitűzték. Mához egy hónapra. Egy hónap. Harminc nap. Miért nem szeretem Alexevicset? Nagy és erős. Katona, cári testőr, Komanoff Miklós embere, mégis se nem.

Másnap után

Börtönben tartanak engem, atyám, Ivanov Ivanovits és anyám (hirtelen nem jut eszembe a neve), és a többiek, mind...

Megfulladok... levegőt!...

Nem engednek...

Minden percben, amikor öngyilkosságot akarok elkövetni, megakadályoznak... Nincs rá eset, hogy hagynának.

Az éccaka megint akartam.

Egy kancsó sósavat csempésztem hálószekrényemre.

Reggel még ott volt.

És én éltem.

Nem hagyják meg az embernek még azt a kis vízbe ugrást se, amihez mindenkinek joga van.

Miért?

Nem tudom. Hiába kérdem a fákat és a csillagokat - hogy hát én már sohase lőhetem főbe magamat vízipuskával?

Ők nem felelnek.

És mégis - szabad, szabad akarok lenni, mint a kismadár!... a legkisebb madár!

De ezek azt akarják, hogy ebédeljek.

Tegnap is belém kényszerítettek egy cseresznyét.

Utálat! Utálat! Utálat!

Tegnapelőtt

Egy szegény kis káposztát találtam az útszélen.

Rossz gyermekek kövekkel dobálták.

Már halott volt, amikor felemeltem.

Mellette egy tyúktojás feküdt.

Az is halott volt.

Ó, hogy sírtam!...

Hajnalban

Hogy dobog a szívem. Egy Férfi ment el mellettem. Egy FÉRFI.

Az ablakon át láttam. Ment, ment kifelé, egyenesen, a mezőre.

Milyen szép volt! Nem olyan magas, mint Alex - nem, nem!... alacsony és kerek... mint... az a szép káposzta... amint holtan találtam múlt héten...