részlet

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:
Cormac McCarthy: Blood Meridian
or the Evening Redness in the West
Vintage International Edition, New York, 1992

Copyright © 1985 Cormac McCarthy
Hungarian translation © 2009, 2014 Bart István
Magyar kiadás © 2023, 2025 Jelenkor Kiadó, Budapest
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Borítóterv © Váradi Zsolt

Harmadik, javított kiadás utánnyomása alapján

ISBN 978 963 676 976 5

Felelős kiadó Nagy Boglárka
Felelős szerkesztő Greskovits Endre
A szöveget gondozta Török Tünde
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

A szerző köszönetet mond
a Lyndhurst Alapítványnak,
a John Simon Guggenheim Emlékalapítványnak,
valamint
a John D. és Catherine T. MacArthur Alapítványnak.
Ezenfelül háláját fejezi ki
Albert Erskinnek, aki húsz évig volt a szerkesztője.

Gondolataitok irtóztatók, s a szívetek erőtlen. Tetteitek nevetségesek, akár könyörület, akár kegyetlenség vezérel, s olyan mohóság hajt a cselekvésben, mintha ellenállhatatlanul vonzaná, hogy megtegyétek. Végtére pedig mind jobban és jobban féltek a vértől. A vértől s a fogyó időtől.

Paul Valéry

Ne gondoljátok, hogy a sötétség élete keserűségbe süpped és belevész a szomorúságba. Szomorúság nincsen. Mert a szomorúságot elnyeli a halál, a halál és a meghalás pedig nem más, mint maga a sötétség élete.

Jacob Böhme

Clark, az észak-etiópiai Afar tartományba szervezett tavalyi expedíció vezetője és berkeley-i kollégája, Tim D. White egybehangzón állítja, hogy az újabb vizsgálat skalpolásra utaló jeleket mutatott ki egy 300 000 éves fosszilis koponyaleleten, amely ugyanebben a körzetben került elő egy korábbi alkalommal.

The Yuma Daily Sun, 1982. június 13.

I

Tennesseei gyermekkora – Világgá megy – New Orleans – Pénzért verekszik – Meglövik – Galvestonba megy – Nacogdoches – Green tiszteletes – Holden bíró úr – Garázdaság – Toadvine – Leég a fogadó – Elmenekül

Lám a gyermek. Milyen sápadt és vézna az agyonmosott rojtos vászoningében. Az a dolga hogy rakja a tüzet a konyhában. Odakinn rongyos hófoltokkal takarózó fekete földek nyújtóznak mind a messze sötétlő erdőkig ahol még lapul néhány farkas. Úgy tudni favágók meg vízhordók gyermeke de igazság szerint tanító volt az apja. Elhever ittasan és verseket mond olyan költőktől kiknek neve régen elmerült már. A fiú meg ott guggol a tűzhely előtt és nézi.

Születésed éjszakája. Harmincháromban. Istenem hogy hullottak a csillagok. A Leonidák. Fürkésztem az ég feketeségét a lukakat kerestem ahonnan kipotyogtak. A Nagymedvéből.

Anyja halott tizennégy éve maga táplálta méhében hordván azt aki elveszejtette. Apja soha a nevét ki nem mondja és a gyerek nem is tudja hogy hívják. Egy nővére van még itt ezen a földön akit soha nem fog viszontlátni. Csak néz arca sápadt és piszkos. Nem tud se írni se olvasni és már ott érik benne a vakon odacsapó duhaj kedv. Már kiül arcára élettörténete – a gyermek a férfi atyja.

Tizennégy évesen világgá megy. Soha többé színét se látja a derengő hajnalokon didergő főzőháznak. A tűzifának a mosogatóteknőnek. Meg se áll Memphisig magányos vándor napszámos a sík pásztori tájban. A földeken feketék ösztövér görnyedő alakok ujjaik mint pókláb a bolyhos gyapot magházai közt. Szenvedés árnyéka a virágoskerten. Lenyugvó napban vonuló alakok a lassú alkonyban fehérlő égbolt előtt. Magányos földműves sötét árnya boronát húzó öszvért hajt lefelé egy esőverte dombhajlatban bele az éjszakába.

Egy év múlva Saint Louisban van. Fölkéredzkedik egy New Orleansba tartó dereglyére. Negyvenkét nap a folyón. Éjszakánként bőgve tülkölő gőzhajók csobognak el mellettük dohogva a fekete vízben mint kivilágított úszó városok. Szétszedik a tutajokat a rönkfát eladják járja a város utcáit ahol olyan nyelveken beszélnek az emberek amilyeneket soha nem hallott azelőtt. Egy kocsma mögött lakik az udvarban egy emeleti szobában és csak este jön le mint valami mesebeli vad hogy megverekedjen a tengerészekkel. Termetre nem nagy csak a csuklója meg a tenyere széles. Válla keskeny és keménykötésű. Gyermeki arca érintetlen bár sebhelyes a szemében különös ártatlanság. Ököllel és rúgásokkal palackkal és késsel verekszenek. Az emberi nem minden faja és nációja. Némelyik beszéde mint a majmok makogása. Mások meg olyan távoli és furcsa országokból hogy amikor ott fekszenek előtte véresen a sárban úgy érzi az egész emberiség nevében verekedett.

Egy este egy máltai fedélzetmester hátba lövi egy kisöblű pisztollyal. Amikor sarkon fordul hogy ellássa a baját még egy golyót kap épp a szíve alá. A máltai elmenekül s ő a pultnak támaszkodik ingéből csurog a vér. Az emberek félrenéznek. Aztán lecsúszik a padlóra és elüldögél még egy kicsit.

Két hétig fekszik az emeleti szobában és a kocsmáros felesége ápolja. Ő hoz neki enni ő hordja ki a vödröt. Durva arcú asszony és inas akár egy férfi. Mire felépül elfogy a pénze. Nincs miből kifizetnie az asszonyt és éjnek idején kell elszöknie. A folyóparton alszik mígnem akad egy hajó mely felveszi. A hajó Texasba tart.

Mostanra lett olyan hogy semmi se maradt már abból aki volt. Eredete a távolba enyészik akár a jövője de bárhogy forduljon is a világ sora soha már nem vetődhet oly vad és barbár vidékre hogy kipróbálhassa: emberi akarat gyúrja-e a teremtés arcát avagy nem-gyúrható agyagból van-e az ő szíve is. Az utasok másféle nép. Tekintetük előtt sűrű rács és egyik sem kérdi a másikát mi szél fújta ide. A fedélzeten háló zarándok az utazók között. Bámulja a ködös himbálózó partot ahogy emelkedik majd lesüllyed. Szürke vízimadarak gombszeme néz vissza rá. A part mentében gödények húznak el a dagadó szürke hullámok fölött.

A hajóról csónakba szállnak át a telepesek a barmaikkal és mindenki a lapos partot fürkészi az öböl keskeny homokcsíkját és a párában lebegő göcsörtös fenyőket.

A kikötő szűk utcáit járja. A levegő sós és friss fűrészpor szagát hordozza. Este ringyók szólongatják a sötétből mint ínséges lelkek rimánkodása. Egy hét múlva már újra úton van erszényében a néhány dollárral amit megkeresett bandukolva a homokos úton a déli éjszakában egyedül ökölbe szorított keze a silány vászonkabát zsebébe süllyesztve. Végig a lápvidék töltésein. A zsombékban kócsagok kinyújtott nyaka mint gyertyaszál a sás fölött. Csípős a szél nyelve és elszáradt leveleket söpör az útszélre aztán továbbkergeti az avart keresztül az éjbe borult földeken. Kis falvakon át tanyák között halad észak felé közben napszámért dolgozik és kosztért. Egy keresztútnál a faluszélen végignézi egy apagyilkos akasztását ahogy a régi barátok odarohannak hozzá és belecsimpaszkodnak a lábába és neki sötét húgyfolt terül szét a nadrágján miközben holtan csüng a kötelén.

Fűrésztelepen talál munkát aztán járványkórházban ahol diftériások fekszenek. Egy paraszttól öreg öszvért kap fizetségül aztán ennek a hátán kocogva járja be az Úr ezernyolcszáznegyvenkilencedik esztendejének tavaszán Fredonia az újszülött köztársaság tájait míg végül Nacogdoches városába nem ér.

***

Green tiszteletes úr egész nap telt ház előtt szerepelt amíg esett az eső pedig két hétig esett szakadatlan. Amikor a gyerek bebújt a mocskos ponyva alatt már csak állóhely volt a sátorban hátul egy-két embernek és az ázott mosdatlan közönség bűze olyan sűrű hogy maguk is ki-kidugták az orrukat néha a szakadó esőbe friss levegőt szívni míg a vízözön vissza nem kergette őket. Ott állt a maga fajtájúak között a hátsó falnál. Legfeljebb az különböztette meg a többiektől hogy neki nem volt fegyvere.

Felebarátaim szólt a tiszteletes bizony ő sem menekülhetett meg a pokloktól ezen itteni fertelmektől Nacogdochesban. Mondám neki e szavakkal: csak nem fogod Isten fiát magaddal vinni abba a pokolba. És ő felelé: ó nem. Nem fogom én. És akkor én azt mondám: de vajh nem tudod-e hogy ő azt monda: követlek mindenkoron az utadon végestelen végig.

Nem kérem én senkitől monda erre hogy velem jöjjön vagy ne jöjjön. És én azt felelém: felebarátom nem kell hogy kérjed. Ott leszen veled minden lépésednél amit megteszel az úton akár kéred akár nem. Bizony mondám néki: felebarátom soha meg nem szabadulhatol tőle. Most felelj hát nekem újra. Magaddal viszed-é hát őtet és magaddal rántod-é hát ama pokol fenekére?

Micsoda eső. Ki látott már ilyet?

A gyerek a tiszteletest hallgatta. Most odafordult az emberhez aki megszólította. Hosszú bajsza volt mint a fuvarosoknak és széles karimájú lapos és kerek kalapja. Kicsit kancsalított de olyan komoly tekintettel nézett a gyerekre mintha előre tudná mit fog szólni az esőhöz.

Én csak most érkeztem felelte a gyerek.

Hát én életemben nem láttam még ilyet.

A gyerek bólintott. Hatalmas termetű viharkabátos férfi lépett be a sátorba és levette a kalapját. Olyan kopasz volt mint a tök és az arca is szőrtelen volt de nem volt még szemöldöke és szempillája sem. Kis híján hét láb magas lehetett és a szivarját még Isten eme nomád hajlékában sem oltotta el aminthogy úgy látszik a kalapját is csak azért vette le hogy lecsapdossa róla a vizet mivel mindjárt fel is tette újra.

A tiszteletes elhallgatott és abbahagyta a prédikációt. Egyetlen pisszenés sem hallatszott a sátorban. Mindenki a férfit nézte. Az pedig megigazította a kalapját és előretolakodott egészen a deszkapulpitushoz melynél a tiszteletes úr állt majd a gyülekezet felé fordult és beszélni kezdett. Komoly ünnepélyes arccal mely furcsán csecsemőszerű volt. Kicsi keze volt. Kinyújtotta az emberek felé.

Hölgyeim és uraim úgy érzem kötelességem tájékoztatni önöket hogy ez az ember aki istentiszteletet tart itt valójában szélhámos. Nincsen semmiféle teológiai végzettsége és soha nem is járt semmilyen tanintézetbe. A legcsekélyebb jogcímmel sem rendelkezik hogy betöltse bitorolt hivatását hanem éppen csak betanulta az írás néhány szakaszát hogy ezzel csalárd prédikációit a jámborság hamis látszatába öltöztesse holott valójában nincsen ennél utálatosabb előtte. Ez az ember aki az Úr szolgájának álcájában tetszeleg önök előtt igazság szerint nemcsak teljességgel írástudatlan hanem körözött bűnöző is akit Tennessee Kentucky Mississippi és Arkansas állama is kerestet.

Ah Istenem kiáltott fel a tiszteletes. Hazugság merő hazugság. És kapkodva lázasan olvasni kezdte az előtte heverő nyitott Bibliát.

Számos különféle gaztette közül a legutóbbit egy tizenegy éves kislány – jól hallották: tizenegy éves kislány – ellen követte el aki bizalommal fordult hozzá ám a himpellért tetten érték amint megerőszakolta szegényt méghozzá Isten szolgájának gúnyájában.

A tömeg felhördült. Egy asszony térdre esett.

Ez ő kiáltotta a tiszteletes zokogva. Ez ő. Az ördög maga. Itt áll előttetek.

Kössük fel a disznót kiabált be egy rútképű zsivány a dobogóról a hátul állóknak.

Még nincs három hete hogy kiakolbólították az arkansasi Fort Smithből amiért egy kecskével közösült. Igen hölgyem jól hallotta. Kecskével.

Folyjon ki a szemem ha le nem lövöm most mindjárt ezt a bitangot szólalt meg egy ember a sátor túlsó végében azzal felállt előhúzta a revolverét a csizmaszárból célzott és lőtt.

A fiatal fuvaros azonnal előkapott valahonnan egy kést felhasította a sátorponyvát és kilépett az esőbe. A fiú utána. Nyakukat behúzva rohantak a sárban a fogadó felé. A sátorban már dörögtek a fegyverek és a tucatnyi helyen felmetszett ponyva hasadékain át dőlt a nép kifelé egymás hegyén-hátán a nők sikoltoztak és aki felbukott beletiporták a sárba. A gyerek és a barátja szerencsésen elérte a fogadó tornácát kitörölték szemükből az esőt aztán megfordultak és nézték hogy mi történik. Éppen ekkor kezdett inogni a sátor hogy aztán mint egy hatalmas sebzett medúza lassan magába roskadjon és a szétszaggatott ponyva meg az összegubancolódott kötélzet szétterüljön a földön.

A nagy kopasz ember már ott volt az ivóban amikor beléptek. Két kalap volt előtte az asztalon és kétmaréknyi pénz kupacban. Megemelte a poharát de nem azért hogy rájuk köszöntse. Ők meg csak úgy odaálltak a söntéshez whiskey-t rendeltek a gyerek kitette a pénzt a pultra de a csapos visszatolta neki és biccentett hozzá.

A bíró úr fizeti mondta.

Ittak. A fuvaros letette a poharát és a gyerekre nézett vagy legalábbis úgy tetszett mert a szeme állása miatt biztosan nem lehetett tudni. A gyerek a söntés túlsó vége felé sandított ahol a bíró állt. A pult olyan magas volt hogy rákönyökölni se tudott volna mindenki a bírónak viszont éppen csak a derekáig ért és két tenyerét a lapjára fektetve állt mellette kissé még meg is hajolva mintha megint szónoklatra készülne. Akkor már egyre-másra nyílt az ajtó és egymás után jöttek a vérző sáros átkozódó emberek. Mind odagyűltek a bíró köré. Folyt az önkéntesek toborzása hogy űzőbe vegyék a prédikátort.

Mondja bíró úr honnan tudja maga az igazat erről a senkiháziról?

Az igazat? kérdezett vissza a bíró.

Mikor járt utoljára Fort Smithben?

Fort Smithben?

Honnan tudja miket művelt? Mármint hogy ez a Green tiszteletes? Pontosan. Maga biztosan most jön Fort Smithből nem igaz?

Soha életemben nem jártam még Fort Smithben. És szerintem ő se.

Összenéztek erre az emberek.

Hát akkor meg hol találkozott vele?

Most láttam először életemben. Azelőtt még a hírét se hallottam soha.

Felemelte a poharát és ivott.

Furcsa csönd telepedett az ivóra. Az emberek mintha sárbálványok lettek volna. Mígnem valaki nevetni kezdett. Aztán valaki más is. Kisvártatva együtt nevetett már mindenki. Valaki hozott egy pohár whiskey-t a bírónak.

***

Tizenhatodik napja esett amikor megismerkedett Toadvine-nal és egyáltalában nem akart még elállni. Azóta is ugyanabban az ivóban ácsorgott és minden pénzét elitta már két dollár híján. A fuvaros továbbállt és az ivó csaknem üres volt. Az ajtó nyitva volt és lehetett látni ahogy az eső a fogadó mögötti üres udvart veri. A gyerek kiitta a poharát és kiment. A sárba deszkákat fektettek a járáshoz és a gyerek megindult az udvar túlsó végében álló budik felé az ajtódeszkák résein kiszűrődő halvány fénycsíkon. A budik felől is elindult valaki és épp félúton találkoztak a keskeny deszkajárdán. A szemközt jövő ember kissé imbolyogva állt a lábán. Kalapja átázott karimája a válláig lekonyult kivéve elöl ahol egy tű tartotta. Egyik kezében palack himbálózott. Félre az utamból mondta.

A gyereknek esze ágában sem volt félreállni és ahhoz se volt kedve hogy megbeszélje a dolgot ezzel az emberrel. Egyszerűen állon rúgta. Az ember elterült de azonnal feltápászkodott. Most megöllek mondta.

Nagyot suhintott a palackkal de a gyerek elhajolt előle aztán az ember még egyet suhintott akkor meg elhátrált az ütés elől. Amikor végül odavágott neki a férfi széttörte az üveget a gyerek halántékán. Ő letántorodott a deszkapallóról bele a mély sárba az az ember meg utánavetette magát a törött üveg nyakával a markában és a szeme felé döfködött vele. A gyerek csak puszta kézzel védekezett de akkor már csurom vér voltak mind a ketten. Egyre csak a csizmaszára felé nyúlkált hogy előhúzza a kését.

Megöllek hajtogatta a férfi. Dagasztották a sarat a sötétben beleragadt a csizmájuk akkor mezítláb folytatták. Kerengve kerülgették egymást de most már nála volt a kése és amikor az ember rátámadt a gyerek végighasította a férfi ingét. Erre az elhajította a törött üveg nyakát és óriás vadászkést rántott elő a tarkója mögül. A kalapja lerepült fekete hajcsimbókok táncoltak a feje körül és már csak azt az egy szót kántálta eszelősen óbégatva hogy megöllek.

Kinyírja szólalt meg az egyik a deszkajárda mellett ácsorgó nézők közül.

Megöllek. Megöllek üvöltözte a férfi habzó szájjal és gázolt előre a sárban.

De akkor jött még valaki át az udvaron hangos egyenletes cuppogással mintha egy tehén taposná a sarat. Hatalmas furkósbot volt nála. Előbb a gyerekhez ért oda és amikor odasújtott neki a fiú elterült hasmánt a sárban. Bele is fulladt volna ha valaki a hátára nem hengeríti.

Világos volt már mire felocsúdott az eső is elállt és felpillantva egy hosszú hajú férfit látott maga fölé hajolni akinek csupa sár volt az arca. Ez az ember mondott neki valamit.

Mi van? kérdezte a gyerek.

Azt kérdeztem elég volt?

Elég?

Elég. Mert ha nem akkor kaphatsz még.

Felnézett az égre. Nagyon magasan nagyon aprócskán egy ölyv. A férfira nézett. Lehet hogy kitörött a nyakam? kérdezte.

A férfi elnézett a messzeségbe kiköpött aztán megint a gyerekre nézett. Nem tudsz felkelni?

Nem tudom. Még nem próbáltam.

A nyakadat nem akartam volna kitörni.

Persze.

Csak meg akartalak ölni.

De most is megúszta. Belemarkolt a sárba és feltápászkodott. A férfi ott ült a deszkajárdán mellette a csizmája. Látom kutyabajod mondta.

A gyerek a merev nyakát próbálgatva szétnézett maga körül. Hol a csizmám? kérdezte.

A férfi oldalvást odasandított rá. Száraz sárpikkelyek peregtek az arcáról.

Bizony isten kinyírok valakit ha valamelyik gazember meglépett a csizmámmal.

Szerintem az a fél pár a tiéd lehet.

A fiú odacammogott a sárban és felvette a földről a fél pár csizmát. Vánszorogva körüljárta az udvart. Mintha sárból lettek volna a tagjai.

Ez nem a te késed? kérdezte.

A férfi hunyorogva nézett rá. Úgy nézem hogy igen.

Erre a gyerek odadobta neki a férfi lehajolt érte és a nadrágszárába törölgette a széles pengét. Már azt hittem valaki ellopott mondta a késnek.

A gyerek megtalálta a másik fél pár csizmáját is és odament vele a deszkajárdához. Letelepedett. Keze kétakkora lett a rátapadt sártól. Fél kezét kicsit ledörzsölgette a térdén aztán lankadtan leejtette.

Ott üldögéltek egymás mellett és nézték a kopár udvart. A túlsó végében drótkerítés húzódott mögötte egy fiúgyerek vizet húzott a kútból és mindenfelé csirkék kapirgáltak. Egy férfi jött ki a kocsma hátsó ajtaján és a budi felé tartott a pallón. Amikor odaért hozzájuk megállt jól megnézte őket magának aztán inkább lelépett a sárba. Kisvártatva visszafelé jövet megint lelépett a latyakba hogy megkerülje őket.

A gyerek felpillantott a férfira. Furcsa keskeny feje volt és sárral tapasztott haja tüskésen meredt az égnek. A homlokára két betű volt égetve: HT. Lejjebb meg már majdnem a két szeme közt egy F betű. Széles vörös karimájuk volt mintha a kelleténél tovább nyomták volna oda a billogot. Amikor visszafordult hogy ő is végigmérje a gyereket akkor látta meg hogy nincs füle. A férfi felkelt visszadugta a tokjába a vadászkést és a csizmával a kezében elindult a deszkajárdán a gyerek meg utána. A fogadó felé félúton a férfi megállt tekintete a sármezőt pásztázta aztán leült és felhúzta a csizmáját amúgy sárosan ahogy volt. Aztán felkelt és cuppogó léptekkel cammogva megindult a sárban hogy felszedjen valamit a latyakból.

Ezt nézd meg mondta. Nesze neked a kalapom.

Ha nem mondja nem lehetett volna tudni mi az csak hogy valami döglött dolog. Lecsapdosta róla a sarat aztán a fejébe nyomta és indult tovább a gyerek meg utána.

Az ivó hosszú keskeny helyiség volt falán végig mázolt faburkolat. A fal mellett asztalok a padlón köpőcsészék. Vendég egy se. A csapos felkapta a fejét amikor beléptek és a nigger aki a padlót söprögette a falnak támasztotta a seprűjét és kiment.

Hol van Sidney? kérdezte a sárba öltözött férfi.

Biztosan az ágyban.

Továbbindultak.

Toadvine szólt utánuk a csapos. A gyerek hátranézett.

A csapos előjött a pult mögül és követte őket a tekintetével. Végigballagtak az ivón ki a fogadó előterébe ahonnan a lépcső indult kisebb-nagyobb sárkoloncokat hagytak maguk után a padlón. Ahogy elindultak felfelé a lépcsőn a portás kihajolt a pultja mögül és utánuk kiáltott.

Toadvine.

A férfi megtorpant és a portásra nézett.

Le fog lőni.

Az öreg Sidney?

Az öreg Sidney.

Mentek tovább fölfelé a lépcsőn.

A lépcső tetején hosszú folyosó indult végében világítóablak. Véges-végig mázolt ajtók nyíltak kétfelől de olyan szorosan egymás mellett mintha szekrényajtók lettek volna. Toadvine végigment a folyosón egészen az utolsó ajtóig. Ott megállt fülét az ajtóra tapasztotta és közben a fiúra függesztette a szemét.

Van egy szál gyufád?

A gyerek beletúrt a zsebeibe és végül előkotort egy szétlapított piszkos skatulyát.

A férfi elvette. Egy kis gyújtós nem fog ártani mondta. Széttördelte a dobozt és a szálkákat kupacba rakta az ajtónál. Meggyújtott egy szál gyufát és lángra lobbantotta a kis máglyát. Aztán betolta az ajtó alatt és utánalökött még néhány szál gyufát.

Benn van? kérdezte a fiú.

Mindjárt megtudjuk.

Fekete füst bodorodott elő az ajtó alól. Ott guggoltak a folyosón és lesték az égő kence kék lángjait. A kis lángocskák már fel-alá futkároztak az ajtón. Úgy guggoltak mint két mocsári manó.

Kopogj be neki mondta Toadvine.

A gyerek felállt. Toadvine is felállt. Várt. A szobából már kihallatszott a tűz ropogása. A gyerek megkopogtatta az ajtót.

Hangosabban. Be szokott szopni.

Ökölbe szorította a kezét és legalább ötször megdöngette az ajtót.

A szentségit. Tűz van mondta egy hang.

Na jön már.

Vártak.

Azt a tüzes kurva anyádat mondta az előbbi hang. Aztán elfordult az ajtó gombja és az ajtó kinyílt.

Ott állt alsóruhában az ajtóban az egyik kezében a törülköző amellyel megfogta az áttüzesedett rézgombot. Amikor meglátta őket azonnal sarkon fordult és visszamenekült volna a szobába de Toadvine nyakon ragadta és leteperte a padlóra a hajánál fogva leszorította a fejét és nekiállt hogy a hüvelykujjával kinyomja a szemét. Az az ember meg elkapta a csuklóját és beleharapott.

Rúgd szét a pofáját kiáltotta Toadvine. Rúgjad már.

A gyerek átlépett a földön heverőkön és a szoba felől megkerülve őket belerúgott az ember arcába. Toadvine a hajánál fogva odatartotta a fejét a rúgásnak.

Még kiáltotta. Rúgjad csak rugdossad kisfiam.

Ő meg rúgott.

Toadvine maga felé fordította a véres arcot megnézte magának és leejtette az ember fejét a padlóra majd felállt és maga folytatta a rugdosást. Akkor már ketten is nézték a folyosóról. Az egész ajtó lángban állt meg a fal egy darabja és a mennyezet is. Kijöttek a szobából végigmentek a folyosón. A portás jött a lépcsőn futva kettesével szedte a fokokat.

Toadvine te patkány üvöltötte.

Toadvine négy lépcsőfokkal magasabban állt nála ezért a rúgás a torkán találta a portást. Lerogyott a lépcsőre. Ahogy elhaladt mellette a gyerek is odavágott neki egyet a halántékára mire a portás elnyúlt és csúszni kezdett a lépcsőforduló felé. A gyerek átlépett rajta lement az előtérbe aztán ki a bejárati ajtón.

Toadvine az öklével hadonászva tébolyultan kacagva futott végig az utcán. Úgy festett mint egy megelevenedett óriási vudu-baba és a gyerek szintén. Mögöttük a lángok már a fogadó épületének felső sarkát nyaldosták és fekete füstfelhők szálltak fel az égre a meleg texasi reggelben.

A gyerek az öszvérét egy mexikói családnál hagyta amely abból élt hogy állatokat szállásolt el. Mire loholva odaért a házukhoz kiguvadt a szeme és alig kapott levegőt. Az asszony kinyitotta az ajtót és végigmérte.

Az öszvéremért jöttem lihegte a gyerek.

Az asszony megint végigmérte aztán beszólt valakinek a házba. A gyerek közben megkerülte a házat. Megpányvázott lovak álldogáltak az udvarban a kerítésnél meg egy pőrekocsi melyen egy-két nézelődő pulyka gubbasztott. Az öregasszony is hátrakerült a ház hátsó ajtajához. Nito kiáltotta. Venga. Hay un caballero aquí. Venga.

A lószerszámok a pajta végében voltak. A gyerek megkereste az ócska elnyűtt nyerget meg a lópokrócát és kivitte az udvarra. Aztán kivezette az öszvért az istállóból fölkantározta és odavitte a kerítéshez. Vállát az állat oldalának támasztva föllökte rá a nyerget becsatolta a szíjat a hasán. Az öszvér hőkölt toporogva húzódozott és fejét a kerítéshez dörzsölte. A gyerek a kapuhoz vitte. Közben az öszvér egyre csak rázta a fejét oldalvást mintha a fülébe ment volna valami.

Kivezette az útra. Ahogy elhaladt a ház mellett csoszogva előjött az öregasszony. Amikor látta hogy a lábát a kengyelbe teszi egyszerre futásnak eredt. Utána. A gyerek felvetette magát a szakadt nyeregbe és csettintett az öszvérnek. Az asszony megállt a kapuban onnan nézett utána. A fiú nem nézett vissza.

A városban látta az égő fogadót és a bámészkodókat. Némelyik üres vödörrel a kezében. Néhányan lóhátról nézték a tüzet köztük a bíró. Ahogy elhaladt mellettük a bíró utánafordult. A lovát is odafordította mintha azt akarná hogy az állat is lássa. Amikor a fiú visszanézett rá a bíró elmosolyodott. Aztán a térdével megszorította az öszvér oldalát és a régi kőerőd mellett elügetett az úton nyugatnak.

Tartalom

I

II

III

IV

V

VI

VII

VIII

IX

X

XI

XII

XIII

XIV

XV

XVI

XVII

XVIII

XIX

XX

XXI

XXII

XXIII

Epilógus

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink
megtalálhatók megújult webáruházunkban:
www.booklove.hu

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Petrona – SIL Open Font License