Bajomi-Lázár Péter

A patrónusi-kliensi
médiarendszer

Magyarország
2010–2018
– részlet –

A kiadvány megjelenését támogatta a Politikatörténeti Alapítvány

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

© Bajomi-Lázár Péter, 2020
A fedélen: Man asleep on newspaper © Leon Levinstein, 1975

Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 963 338 499 2

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

1. Mire jó az összehasonlító médiakutatás? Bevezető

2. A propaganda mint rítus Magyarországon

2.1. Politikai propaganda újra Magyarországon?

2.2. Politikai propaganda és politikai marketing

2.3. A propaganda mint rituális kommunikáció

2.4. Kommunikáció válság idején

2.5. A három kampány

2.5.1. A „filozófusmaffia”

2.5.2. A „békemenetek”

2.5.3. Az IMF-ellenes kampány

2.5.4. A három kampány közös vonásai

2.6. Összegzés és következtetések

3. A média gyarmatosítása Közép- és Kelet-Európában
Miért tartják egyes kormányok tiszteletben a sajtó szabadságát – és mások miért nem?

3.1. Káderek, kliensek és kartellpártok

3.2. Rendszerváltás és sajtószabadság

3.3. Az állam és a média gyarmatosítása és kizsákmányolása

3.4. A médiagyarmatosítás következményei – normatív szempontból

3.5. Hogyan működik a forráskivonás?

3.6. Kutatási módszer

3.7. Médiagyarmatosítási mintázatok

3.8. Kormány- és pártmintázatok

3.9. Összegzés és következtetések

4. Semlegesség és elkötelezettség között
Újságírás Magyarországon és Közép- és Kelet-Európa más országaiban

4.1. Újságírói eszmény és gyakorlat Magyarországon és a régió más országaiban

4.2. A demokratikus újságírás modelljei: rövid történeti áttekintés

4.3. Az újságírás egy lehetséges tipológiája

4.4. Magyarország és a régió helye a médiarendszerek térképén

4.5. Az újságírás és a közönség szükségletei

4.6. Összegzés és további kutatások

5. Tekintélyelvűség és szabadelvűség között
Paradigmaváltások a magyarországi politika és média viszonyában

5.1. Magyarország 2010 után

5.2. Tekintélyelvű és szabadelvű médiarendszerek

5.3. A rendszerváltás utáni korszak rövid áttekintése

5.3.1. A médiaháború

5.3.2. A sajtószabadság konszolidációja

5.3.3. A sajtószabadság dekonszolidációja

5.4. Paradigmaváltások

5.4.1. Médiapolitika

5.4.2. Média-ellenőrzés

5.4.3. Politikai kommunikáció

5.4.4. Ideológiai látkép

5.4.5. A három korszak sajátosságai

5.5. A paradigmaváltások néhány lehetséges oka

5.6. Összegzés és következtetések

6. A patrónusi-kliensi médiarendszer és az újságírói szükségletek Maslow-piramisa

6.1. A párt katonái

6.2. Külső hatások

6.3. Olaszosodás és oroszosodás

6.4. A kiváltságok kultúrája

6.5. Újságírói etika. Hogyan különböztessük meg a jó és a rossz újságírást?

6.6. Újságírás Magyarországon

6.7. Hogyan bátorítja a patrónusi-kliensi médiarendszer az etikátlan újságírást?

6.8. Összegzés és következtetések

Irodalom

Jegyzetek

1. Mire jó az összehasonlító médiakutatás? Bevezető1

A 2000-es évek végén Magyarországot és az Egyesült Királyságot is médiabotrány rázta meg. Magyarországon az Országgyűlés – az ombudsman állásfoglalását követve – 2007 elején tette közzé a képviselők költségtérítési adatait. Először – 2007. január 18-án – az RTL Klub Híradója számolt be a juttatásaikról, majd szinte valamennyi médium foglalkozott a kérdéssel. A tudósítások szerint a 2002 és 2006 közötti parlamenti ciklusban az országgyűlési képviselők összesen ötmilliárd forintot költöttek – számla nélkül. A költségtérítés formájában felvett pénzt utazásra, öltözködésre, reprezentációra és szállásra fordították. A fővárosban élő képviselők átlagosan havi 150 ezer forintnyi benzinpénzt vettek fel, illetve többen közülük szállásköltség-térítést is igényeltek. Több vidéki képviselő egyszerre vett fel szállásköltség-térítést és benzinpénzt is, függetlenül attól, hogy ténylegesen hol lakott és mennyit utazott. Olyanok is számoltak el költségtérítést, akiknek szolgálati lakásuk vagy szolgálati autójuk volt, vagy utaztatásukról a Köztársasági Őrezred gondoskodott. Az ellenőrzés az Állami Számvevőszék feladata volt, ám a hatóság csak a lakásbérleti szerződések meglétét vizsgálta – a kifizetések viszont a képviselők nyilatkozatain alapultak. A parlamentben ülő 386 képviselőből 200 vett fel fejenként több mint tízmillió forintot a négy év alatt. A botrány így az összes képviselő 51,8 százalékát érintette.

A költségtérítési botrány a pártok egyikét sem kímélte. A négy év alatt legtöbbet költő képviselők a Fidesz és az MSZP padsoraiból kerültek ki. A lista élén a fideszes Lázár János állt 18,2 millió forinttal. Az MSZP-s Nyakó István és szintén képviselő felesége, Nagy Nóra is felvett szállásköltség-térítést, összesen közel 8,5 millió forintot, holott ugyanabban a lakásban éltek; a teljes felvett összeg kettejük esetében összesen 36 millió forint volt.

Az Egyesült Királyságban 2009. május 8-án tört ki költségtérítési botrány. Ezen a napon tette közzé a Daily Telegraph az első olyan cikkét, amelyben a képviselők rendes fizetésén túl térített költségeit tárta fel (az ügyet kirobbantó újságírók a történetet részletesen megírták könyvükben, lásd Winnett & Rayner 2009). Akárcsak Magyarországon, a parlament korábban itt is sokáig halogatta a térítések pontos összegének közlését, ám egy 2008 májusában született bírósági határozat mégis erre kötelezte. Ebben előzte meg a napilap, amely – máig nem tudni, miként – a teljes lista birtokába jutott. A brit parlament így arra kényszerült, hogy saját honlapján az ígértnél korábban tegye közzé a 2004 és 2008 közötti adatokat. A következő hetekben szinte valamennyi brit médium foglalkozott a kérdéssel, a közszolgálati BBC televízió Question Time című műsora pedig az azt megelőző harminc év legmagasabb nézettségét érte el. A tudósítások szerint a brit képviselők főként a parlamenti munkájukhoz szükséges londoni második otthonuk bérleti díját számolták el, de akadtak köztük olyanok is, akik egyéb költségeik után számláztak.

A botrány főként a nagy pártokat – a Munkáspártot és a Konzervatív Pártot – érintette, míg a kevesebb mandátummal rendelkező Liberális Demokratákat és a függetleneket jórészt elkerülte. A 646 képviselő több mint fele, 372 volt érintett az ügyben. A botrányban így az összes képviselő 57,6 százaléka volt érintett. A legtöbbet a munkáspárti Eric Joyce költötte: ő 2007-ben és 2008-ban összesen 187 ezer fontot (56,2 millió forintot) számolt el; egyebek között ebből fizette konyhájának felújítását is. Douglas Hogg konzervatív képviselő ugyanebben az időben közel 126 ezer fontot (37,7 millió forintot) számolt el költségtérítésként, amiből a háza előtti árok tisztíttatására és a zongorája hangolására is futotta. Egyes képviselők állófogadásokat rendeztek, mások új ülőgarnitúrát, mosógépet vagy mikrohullámú sütőt vásároltak, megint mások úszómedencéjük javításának költségeit fedezték közpénzből. Ezt azért tehették meg, mert a költségtérítés szabályai homályosak voltak, és csak a lelkiismeretükre bízták, milyen kiadásokat számolnak el.

A két botrány kirobbanásának okai mindkét országban azonosak voltak: a népszerűségvesztéstől tartó képviselők évek óta nem emelték érdemben a fizetésüket, hanem más, kevésbé átlátható forrásokból egészítették ki jövedelmüket. Hasonló volt az is, hogy a parlamenti képviselők nagyjából azonos arányban vettek részt e korrupciógyanús gyakorlatban, illetve hasonló arányban gyakoroltak önkorlátozást. Mind a magyar, mind a brit költségtérítési botrány hosszú időn át uralta a média, a politika és a közbeszéd napirendjét.

A médiabotrány – vagyis az, amikor a média visszaélést tár fel, majd teret ad a normasértés nyilvános megvitatásának – mindig a társadalom szimbolikus rendjének felborulását jelzi. Három kimenete lehet. Az egyik az, amikor a média által leleplezett normasértőt a társadalom elítéli, s ezzel megerősíti az eredeti normát. A másik az, amikor a normasértőt a társadalom felmenti, ezzel a normasértést teszi új normává. A harmadik pedig az, amikor a normasértés napvilágra kerülését nem követi a norma mibenlétének érdemi megvitatása, ezért elmarad a botrány lezárása és a társadalom morális rendjének helyreállítása. A médiabotrány a média ellenőrző szerepének minősített esete, s azt jelzi, mennyire szabad – mennyire független a politikai elittől – a média, s képes-e a társadalom domináns morális értékeinek érvényesítésére.

A parlamenti képviselőket érintő botrányt a szakirodalom az intézményes botrányok közé sorolja, mert a normasértés nem csupán a visszaélő személyére, hanem az általa képviselt intézményre – ez esetben magára a parlamentre, áttételes értelemben pedig a parlamentáris demokráciára – is árnyékot vet (vö. Lull & Hinerman 1997). A médiabotrány – mint minden botrány – voltaképpen a szocializációt szolgálja: a társadalom domináns értékrendjébe ütköző viselkedést a közönség esettanulmányként tárgyalja meg, majd erkölcsi ítéletet mond felette. Ha az ügy szankcióval zárul, akkor arra inti az embereket, hogy tartózkodjanak a normasértéstől, különben őket is felelősségre vonhatják. A normasértés nyilvános megtárgyalása tehát a társadalmi tanulás és a társadalmi ellenőrzés eszköze.

A botrány áttételesen magáról a hatalomról szól: hatalma annak van, aki képes diktálni, mi a helyes és mi a helytelen viselkedés, így képes megszabni a társadalom mindenkori szabályait. Az, ha a politikai elit tagjai által elkövetett normasértés felháborodást vált ki, de nem követi érdemi szankció, arra utal, hogy a választók nem képesek érvényesíteni az akaratukat, vagyis a népszuverenitás elvén nyugvó demokrácia gyenge. Ám az, ha a politikai elit normasértése érdemi szankciót von maga után, azt jelzi, hogy a hatalom végső soron a választók kezében van, s a demokrácia erős.

A két botrányt alaposabban megvizsgálva azt láthatjuk, hogy kirobbanásuk következményei különböztek a két országban.

A magyar képviselők jellemzően hárították a felelősséget. Azzal védekeztek, hogy tiszteletdíjaik és térítéseik szűkösek, és nemzetközi összehasonlításban is kevés pénzt keresnek. A költségtérítések részletes kivizsgálását semmilyen testület nem végezte el. A fideszes Rogán Antal kivételével senki nem fizette vissza a felvett összegeket. Bár a Magyar Országgyűlés sietve módosította a képviselői költségtérítési törvényt, meghúzva a költségtérítés felső határát, egyetlen képviselő sem jelentette be, hogy visszalépne a 2010-es országgyűlési választásokon való indulástól. A kirívóan sokat költő képviselők politikai, jogi vagy erkölcsi felelősségre vonása elmaradt.

A brit politikai elitet ezzel szemben a botrány kirobbanása után főként az a kérdés foglalkoztatta, miként nyerheti vissza a választók megingott bizalmát. A parlament már 2009 májusában Független Országgyűlési Normahatóságot állított fel, amelyet a képviselők kiadásainak felügyeletével bízott meg. Emellett egy auditálóbizottság 2009 októberétől az összes képviselő valamennyi költségtérítési igényét kivizsgálta, eredményeit pedig már 2010 februárjának elején közzétette. Több, az ügyben érintett munkáspárti és konzervatív képviselő bejelentette: nem indul újra a 2010-es választáson. A két nagy párt arra utasította képviselőit, hogy a 2004 és 2008 között indokolatlanul elszámolt költségeik nyomán felvett térítést fizessék vissza az államkincstárnak. Összesen nyolc képviselő ellen indult bűnvádi eljárás; többüket letöltendő börtönbüntetésre ítélték.

A magyarországi költségtérítési botrány nyomán elmaradt a normasértésről szóló érdemi társadalmi vita, a követendő norma mibenlétének tisztázása. A társadalom morális rendje évekkel az ügy kipattanása után sem állt helyre. A brit politikai elit viszont határozott lépéseket tett a botrány megnyugtató lezárása és a társadalom rendjének helyreállítása felé. A magyar politikai osztály nem ismerte fel – vagy nem akarta felismerni –, hogy magatartásának milyen szerepe van a jövő társadalmi normáinak formálásában, míg a brit döntéshozók pontosan érzékelték a költségvetési botrány kezelésének tétjét. Mi magyarázhatja e különbségeket?

Az összehasonlító médiakutatás (comparative media systems vagy media systems theory) empirikus-leíró tudományág, amely a politika- és a médiatudomány metszéspontján helyezkedik el, és elsősorban azt vizsgálja, milyen a média az egyes országokban. Önmagában azonban egyetlen ország médiarendszerét sem tudjuk jellemezni, ezért van szükség összehasonlításra. A magyar és a brit képviselői költségtérítési botrány összevetése például lehetővé teszi, hogy megállapítsuk: a brit média hatékonyabban tölti be a politikai eliteket ellenőrző, a társadalmi akaratot közvetítő, a közérdeket érvényesítő szerepét, mint a magyar.

Az összehasonlító médiakutatás azt is igyekszik feltárni, miért olyan a média az egyes országokban, amilyen, azaz miért működik másként – például – Magyarországon és az Egyesült Királyságban. Mi és hogyan formálja a médiarendszereket? Milyen hatást gyakorol rájuk a politikai kultúra és a politikai intézményrendszer, az államszerkezet, a piac, a technológiai és a gazdasági fejlettség, az adott ország geopolitikai helyzete, népességszáma, társadalmi rétegződése, a társadalmát megosztó ideológiai, kulturális, vallási, nemzeti és etnikai választóvonalak sokasága? Miként befolyásolják e tényezők a médiapiac működését, a médiapolitikát, a média szabadságát és sokszínűségét, a médiával szemben támasztott társadalmi elvárásokat, az újságírói szerepfelfogásokat és praxisokat, a médiahasználati mintákat?

Az összehasonlító médiakutatás a politikai és a médiarendszerek múltját és jelenét vizsgálva kíván ok-okozati összefüggéseket feltárni. Alapja az a tapasztalat, hogy az egyes országok médiarendszerei közötti hasonló vonásokat a hasonló, míg a különböző vonásokat a különböző történeti és környezeti tényezők magyarázzák. A kutatók ugyanakkor azt is rendre elismerik, hogy az okok és az okozatok – a független és a függő változók – nem mindig szálazhatók szét. Míg egyesek – például Fred Siebert és munkatársai (1956/1963) – még úgy érvelnek, hogy elsősorban a politikai rendszer gyakorol hatást a médiarendszerre, Daniel C. Hallin és Paolo Mancini (2004/2008: 23) már így fogalmaz:

Sok esetben talán valóban érdemes feltenni, hogy a média alapvetően „tükrözi” a társadalmi szerkezet egyéb aspektusait … Azonban számos bizonyíték szól amellett, hogy a média intézményeinek megvan a maguk hatása a társadalmi szerkezetre.

A politikai és a médiarendszer tehát kölcsönösen formálja egymást – vagy éppen egymással párhuzamosan fejlődik, olyan „harmadik változók” hatása alatt, amelyek mindkettőt befolyásolják.

E kötetben olyan, szakfolyóiratokban és gyűjteményes tanulmánykötetekben már közölt, magyar vagy angol nyelven megjelent írásokat gyűjtöttem és szerkesztettem egybe, amelyek Magyarország médiarendszerét 2010 és 2018 között összehasonlító perspektívában vizsgálják. Fókuszukban a politika és a média kölcsönhatása, a politikai kommunikáció, a médiapolitika és az újságírói szerepfelfogások alakulása áll. Közös vonásuk az összehasonlító médiakutatás módszertanának alkalmazása: a politikai és a médiarendszerek dinamikusan változó viszonyának néhány aspektusát igyekszem bennük feltárni. E kötetnek tehát nem célja, hogy teljes képet nyújtson Magyarország (és más közép- és kelet-európai országok) médiarendszereiről; csupán egyes kutatási kérdések mentén igyekszik keresztmetszetet nyújtani róluk.

Az egyes fejezetek közös vonása az is, hogy fókuszukban azok az intézmények állnak, amelyeknek feladata egy eszményi világban a sajtószabadság biztosítása volna, de amelyek ténylegesen – a demokratikus paraván mögött – nemegyszer a cenzúra és a propaganda eszközévé váltak. Elemzéseim tehát alapvetően leíró és magyarázó jellegűek, mégis – mint minden társadalomtudományi szövegnek – van normatív implikációjuk. Megírásukat az a meggyőződés motiválta, hogy az egyén és a demokratikus társadalom egésze szempontjából egyaránt jobb a szabad és a sokszínű média, mint a cenzúra és a propaganda.

Az eredeti tanulmányokat számos helyen átírtam, összevontam, kiegészítettem. A szövegben így is találhatók tartalmi ismétlések; ezeket azért őriztem meg, hogy az egyes fejezetek önmagukban is olvashatók legyenek.

A propaganda mint rítus Magyarországon című, Horváth Dorkával együtt jegyzett írásunkban úgy érvelünk, hogy a politikai propaganda fogalma a posztkommunista Magyarország kontextusában is releváns. Azt állítjuk, hogy – szemben az 1990 és 2010 közötti időszakkal, amikor a politikai marketing módszerei nyertek tért – Orbán Viktor második kormánya (2010–2014) alatt olyan paradigmaváltás történt a politikai kommunikációban, amelyet a legpontosabban a hagyományos propaganda reneszánszaként írhatunk le. Előbb arra teszünk kísérletet, hogy megkülönböztessük a politikai propagandát és a politikai marketinget. Ezután – a második Orbán-kormány első éveiben indított három kormányzati kampány vizsgálatával – azt kívánjuk demonstrálni, hogy a hatalomra került protohegemón Fidesz–KDNP-pártszövetség kommunikációja megfelel-e a klasszikus propaganda kritériumainak. Végül a neodurkheimi médiaelméletet segítségül híva a három kampányt kommunikációs rítusként írjuk le, vagyis úgy érvelünk, hogy a politikai propaganda bizonyos körülmények között egyet jelent a célközönség aktív bevonásával, részvételével és mozgósításával.

A média gyarmatosítása Közép- és Kelet-Európában című fejezetben előbb azt vizsgálom, miért rosszabb a sajtószabadság helyzete általában Közép- és Kelet-Európában, mint általában Nyugat-Európában, majd arra a kérdésre keresek választ, hogy miért különbözik a sajtószabadság helyzete az egyes közép- és kelet-európai országokban, illetve azokon belül a különböző időszakokban. Elemzésem a pártrendszerek és a médiarendszerek közötti összefüggésekre összpontosít. Az első kérdést vizsgálva úgy érvelek, hogy a fiatal demokráciák fiatal pártjai nélkülözik a pártépítéshez és a pártszervezéshez szükséges forrásokat, amelyeket az állam és a média gyarmatosításával és kizsákmányolásával pótolnak; a média megszállása magyarázza, hogy a sajtószabadság helyzete általában miért rosszabb Keleten, mint Nyugaton. A közép- és kelet-európai régión belül a sajtószabadság helyzetében térben és időben megfigyelhető variációkat a média gyarmatosításának különböző mintázataival magyarázom: minél centralizáltabbak a kormányzó pártok döntéshozó mechanizmusai, annál nagyobb az egypárti médiagyarmatosítás valószínűsége, és minél decentralizáltabbak a döntéshozó mechanizmusaik, annál nagyobb a többpárti médiagyarmatosítás valószínűsége. A média egypárti gyarmatosítása jobban korlátozza a sajtószabadságot, mint a média többpárti gyarmatosítása. Más szavakkal: posztkommunista kontextusban minél gyengébb a kormány, annál erősebb a média, és minél erősebb a kormány, annál gyengébb a média.

A Semlegesség és elkötelezettség között című fejezetben előbb azokat a tényezőket idézem fel, amelyek megmagyarázhatják, miért szakadt félbe az újságírás professzionalizálódása Magyarországon, azaz – az 1989–1990-es rendszerváltás alatt és után tett erőfeszítések ellenére – miért nem honosodott meg az angolszász gyökerű, semlegességre törekvő, a politikai elittel szemben nagyfokú autonómiát élvező újságírás. Majd úgy érvelek, hogy a különböző újságírási paradigmák dominanciáját a szakirodalomban dokumentált társadalomfilozófiai, gazdasági, technológiai és politikai tényezők mellett különböző közönségszükségletek is magyarázhatják: a magyarországihoz hasonló átmeneti társadalmakban – így általában a hányatott múltú közép- és kelet-európai országokban – a nagyközönség inkább vár megerősítést, mintsem tájékoztatást a médiától, és ezt a közönségelvárást az újságírók is érzékelik és követik.

A Tekintélyelvűség és szabadelvűség között című fejezetben a magyarországi média és politika közelmúltbeli történetét vizsgálom. Négy időszakot különböztetek meg: az átmenet, a médiaháború, a sajtószabadság konszolidációja és a sajtószabadság dekonszolidációja időszakát, e korszakokat pedig négy összehasonlítási dimenzió – a médiapolitika, a média-ellenőrzés, a politikai kommunikáció és az ideológiai látkép – mentén elemzem. Kísérletet teszek arra is, hogy beazonosítsam a politika és a média viszonyában bekövetkezett paradigmaváltások néhány lehetséges okát. Végül azt vizsgálom, hogy Magyarországon a médiaszabadság terén 2010 után tapasztalt hirtelen és nagymértékű visszaesés miért tér el a regionális trendektől. Ezt az eltérést a magyar alkotmányos berendezkedés sajátosságával – a vegyes választási rendszer és a kétharmados médiatörvény együttállásával – magyarázom.

Végül A patrónusi-kliensi médiarendszer és az újságírói szükségletek Maslow-piramisa című fejezetben úgy érvelek, hogy – szemben az 1990-es és a 2000-es évekkel – a 2010-es évek magyar médiarendszerét már nem lehet a szakirodalomban korábban elterjedt „olaszosodás” vagy „berlusconizálódás” fogalmával leírni. Médiarendszer-elméleti szempontból ugyanis problémát jelent, hogy az évtized eleje óta olyan lényeges változások mentek végbe, amelyek után a dél-európai párhuzam már nem állja meg a helyét, mert többé nem beszélhetünk magas szintű politikai párhuzamosságról. Dominánsan egypólusú nyilvánosság jött létre, amelyben a kormányzó pártszövetségnek van médiája, de a többi pártról ez egyre kevésbé vagy egyáltalán nem mondható el. Úgy érvelek, hogy ezért az „olaszosodásnál” és a „berlusconizálódásnál” a 2010-es évek médiájának helyzetét pontosabban írja le az „oroszosodás” és a „putyinizálódás” fogalma. Ebben az évtizedben Magyarországon egy olyan patrónusi-kliensi médiarendszer jött létre, amelyet az informális kapcsolatok dominanciája és a látszatpluralizmus jellemez. E dolgozatomban arra a kérdésre keresek választ, hogy e médiarendszer miként befolyásolta az újságírói kultúrát – vagyis a médiarendszer egésze és a médiarendszer egyik része közötti kapcsolat feltárására törekszem. A patrónusi-kliensi médiarendszerben kialakult függések és kiváltságok médiakultúrája bünteti a nagyközönséget szolgáló (és ebben az értelemben etikus) újságírást, de jutalmazza a kormányzattal kollaboráns (és ebben az értelemben etikátlan) újságírást, így az etikátlan újságírás sikeres adaptációs stratégiává, sőt profitábilis üzleti modellé vált. Más szavakkal: az újságírói szükségletek „Maslow-piramisában” az állásbiztonság, a kompetitív médiapiac és a sajtószabadság megelőzi az újságírói önmegvalósítást, vagyis az etikus viselkedést. Elemzésemben Magyarországra fókuszálok, de megemlítek néhány olyan vonást is, amely a magyar esetet a régió néhány más országával rokonítja.

Itt szeretnék köszönetet mondani mindazoknak, akik megjegyzéseikkel, tanácsaikkal segítették ezeknek az írásoknak az elkészültét. Külön köszönet illeti Auksė Balčytienėt, Bátorfy Attilát, Paolo Mancinit, Stylianos Papathanassopoulost, Sükösd Miklóst, Josef Trappelt, Henrik Örnebringet és mindazokat az anonim bírálókat, akik a folyóiratokban már megjelent tanulmányokhoz fűztek hasznos megjegyzéseket.

A kéziratot 2019 februárjában zártam le, néhány további megjegyzést 2020 januárjában fűztem hozzá.

Bajomi-Lázár Péter

Irodalom

Analysis: Hungarian taxpayers fund unique “fake news” industry (2017), International Press Institute, Bede Márton, Nov 16, ipi.media/ (letöltés: 2018. XI. 2.).

Bajomi-Lázár Péter (2002): A politikai újságírás normái Magyarországon. Mozgó Világ, 2. sz., 53–68. o.

Bajomi-Lázár Péter (2003): Az objektivitásdoktrína nyomában. A politikai újságírás normái az Egyesült Államokban. Médiakutató, IV. évf. 2. sz. 13–38. o.

Bajomi-Lázár Péter (2004): Sajtó, szabadság. Médiapolitikai alternatívák. Székesfehérvár: Kodolányi János Főiskola.

Bajomi-Lázár Péter (2005): Médiapolitika. In: Bajomi-Lázár Péter (szerk.): Magyar médiatörténet a késő Kádár-kortól az ezredfordulóig, 19–51. o. Budapest: Akadémiai Kiadó.

Bajomi-Lázár Péter (2010): Média és politika. Budapest: Médiakutató Alapítvány & PrintXBudavár Zrt.

Bajomi-Lázár Péter & Sükösd Miklós (2009): Médiapolitikai trendek Kelet-Közép-Európában 1989–2008. Politikatudományi Szemle, XVIII. évf. 1. sz. 141–158. o.

Bajomi-Lázár Péter & Tóth Borbála (2013): Elhallgatások és csúsztatások. Manipuláció a közmédiában. Élet és Irodalom, október 31., 3–4. o.

Bajomi-Lázár, Péter, Aukse Balčytienė, Alina Dobreva & Beata Klimkiewicz (2020): History of the Media in Central and Eastern Europe. In: Klaus Arnold, Paschal Preston & Susanne Kinnebrock (eds.): Handbook of European Communication History, pp. 277–298. Hoboken, USA: Wiley-Blackwell.

Balčytienė, Aukse (2012): Culture as a Guide in Theoretical Explorations of Baltic Media. In: Daniel C. Hallin & Paolo Mancini (eds.): Comparing Media Systems Beyond the Western World, pp. 51–71. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Balčytienė, Auksė (2013): A Conceptual Guide to the Analysis of Central and East European Transformations. In: Ilja Tomanić Trivundža et al. (eds.): Past, Future and Change: Contemporary Analysis of Evolving Media Scapes, pp. 29–39. Ljubljana: Slovene Communication Association & European Communication Research and Education Association.

Balčytienė, Auksė, Epp Lauk & Michał Głowacki (2014): Roller Coasters of Social Change, Democracy and Journalism in Central and Eastern Europe. In: Michał Głowacki, Epp Lauk & Auksė Balčytienė (eds.): Journalism that Matters. Views from Central and Eastern Europe, pp. 9–19. Frankfurt am Main, Bern, Bruxelles, New York, Oxford, Warsawa & Wien: Peter Lang Publishing.

Bárd, Petra & Judit Bayer (2016): A Comparative Analysis of Media Freedom and Pluralism in the EU Member States, europarl.europa.eu/ – pdf (letöltés: 2020. I. 17.).

Bátorfy Attila (2015): Hogyan működött Orbán és Simicska médiabirodalma? Kreatív, február 18., kreativ.hu/ (letöltés: 2018. X. 29.).

Bátorfy Attila (2016): A hőn óhajtott egyensúly. A médiapiac átalakulása Orbán és Simicska szakítása után. Magyar Narancs, május 26.

Bátorfy Attila (2017a): Az állam foglyul ejtésétől a piac fogvatartásáig. Orbán Viktor és a kormány médiamodellje 2014 után. Médiakutató, XVIII. évf. 1–2. sz. 7–30. o.

Bátorfy Attila (2017b): Kilenc grafikon a kormánymédia túlsúlyáról – így érvényesül a sokszínű tájékoztatás elve Magyarországon, Átlátszó, november 22. atlatszo.hu//(letöltés: 2018. XI. 1.).

Bátorfy Attila (2019): Nyolc év alatt 70 milliárdot költött a kormány önfényezésre és rettegtetésre – infografikák, Átlátszó, január 9. atlatszo.hu/ (letöltés: 2019. I. 13.).

Bayer József (2005): Globalizáció, média, politika. A politikai kommunikáció változó kontextusa a globalizáció korában. In: Bayer József & Bajomi-Lázár Péter (szerk.): Globalizáció, média, politika, 9–47. o. Budapest: MTA Politikai Tudományok Intézete.

Bayer József & Bajomi-Lázár Péter (2015) (szerk.): Globalizáció, média, politika. Budapest: MTA Politikai Tudományok Intézete.

Bayer Judit (2005): Sajtó- és médiajog. In: Bajomi-Lázár Péter (szerk.): Magyar médiatörténet a késő Kádár-kortól az ezredfordulóig, 159–198. o. Budapest: Akadémiai Kiadó.

Bayer Judit, szerk. (2010): A közszolgálati média és az európai versenyjog. Közszolgálatiság a változó világban. Budapest: L’Harmattan Kiadó.

Beck László (1998): Kormánytúlsúly a hírműsorokban. In: Argejó Éva (szerk.): Jelentések könyve, 21–26. o. Budapest: Új Mandátum Kiadó.

Behmer, Markus (2009): Measuring Media Freedom: Approaches of International Comparison. In: Andrea Czepek, Melanie Hellwig & Eva Nowak (eds.): Press Freedom and Pluralism in Europe, pp. 23–44. Bristol, UK–Chicago, US: Intellect Books.

Bernays, Edward (1928/2005): Propaganda. Brooklyn, New York: Ig Publishing.

Bernhardt, Michael H. & Ekrem Karakoç (2007): Civil society and the legacies of dictatorship. World Politics, vol. 59, no. 4, pp. 536–567.

Besley, Timothy & Andrea Prat (2006): Handcuffs for the Grabbing Hand? Media Capture and Government Accountability. The American Economic Review, vol. 96, no. 3, pp. 720–736.

Biezen, Ingrid van (2000): On the Internal Balance of Party Power. Party Organizations in New Democracies. Party Politics, vol. 6, no. 4, pp. 395–417.

Bogaards, Matthijs (2018): De-democratization in Hungary: diffusely defective democracy. Democratization, vol. 25, no. 8, pp. 1481–1499.

Boorstin, Daniel J. (1961): The Image. A Guide to Pseudo-Events in America. New York: Atheneum.

Bozóki András (2004): 1989: az alkotmányos forradalom éve. Rubicon, 15. évf. 5–6. sz. 57–63. o.

Bozóki, András (2017): Illiberal Democracy Belongs to the Hybrid Regimes. Reflections on Jeffrey C. Isaac’s Illiberal Democracy. Public Seminar, 2 August, 2017.

Bozóki András & Hegedűs Dániel (2017): A kívülről korlátozott hibrid rendszer. Az Orbán-rezsim a rendszertipológia tükrében. Politikatudományi Szemle, 26. évf. 2. sz. 7–32. o.

Briggs, Asa & Peter Burke (2004): A média társadalomtörténete. Gutenbergtől az internetig. Budapest: Napvilág Kiadó.

Brown, James A. C. (1971): Techniques of Persuasion. From Propaganda to Brainwashing. London: Penguin Books.

Burke, Peter (1987): The Repudiation of Ritual in Early Modern Europe. In: Peter Burke (ed.): The Historical Anthropology of Early Modern Italy: Essays on Perception and Communication, pp. 223–238. Cambridge: Cambridge University Press.

Capturing Them Softly. Soft Censorship and State Capture in Hungarian Media (2013), World Association of Newspapers and News Publishers, mertek.eu/ – pdf (letöltés: 2018. X. 31.).

Carey, James W. (1989/1992): Communication as Culture: Essays on Modernity and Society. New York & London: Routledge.

Censorship in Viktor Orbán’s Hungary (2015): Hungarian Spectrum, Nov 21st, hungarianspectrum.org/ (letöltés: 2016. VIII. 18.).

Chalaby, Jean K. (1996): Journalism as an Anglo-American Invention. A Comparison of the development of French and Anglo-American Journalism, 1830–1920s. European Journal of Communication, vol. 11, no. 3, pp. 303–326.

Christians, Clifford G. (1997): Chronology. In: Elliot D. Cohen, & Deni Elliot (eds.): Journalism Ethics. A Reference Handbook. Santa Barbara, California: ABC–CLIO, Inc.

Cohen, Elliot D. (1997): Forms of News Bias. In: Elliot D. Cohen & Deni Elliot (eds): Journalism Ethics. A Reference Handbook, pp. 58–63. Santa Barbara, California: ABC–CLIO, Inc.

Cohen, Stanley (1972/2011): Folk Devils and Moral Panics. Abingdon and New York: Routledge.

Corneo, Giacomo (2005): Media Capture in Democracy: The Role of Wealth Concentration. CESIFO Working Paper 1402.

Cuilenburg, Jan van & Denis McQuail (2008): Media Policy Paradigm Shifts: Towards a New Communication Policy Paradigm. In: Isabel Fernández Alonso & Miquel de Moragas i Spà (eds.): Communication and Cultural Policies in Europe, pp. 23–50. Barcelona: Government of Catalonia.

Czepek, Andrea, Melanie Hellwig & Eva Nowak (2008): Press Freedom and Pluralism in Europe. Concepts and Conditions. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Császi, Lajos (2010): Broadening the concept of media rituals: Tabloids as ‘low holidays on television.’ Eastbound, no. 1.

Csepeli György, Dessewffy Tibor, Hammer Ferenc, Kitzinger Dávid, Monory Mész András & Rozgonyi Krisztina (2007): Közszolgálat a digitális korban. Médiakutató, VIII. évf. 2. sz. 7–23. o.

Davis, Aeron (2002): Public Relations Democracy: Public Relations, Politics and the Mass Media in Britain. Manchester: Manchester University Press.

Dayan, Daniel & Elihu Katz (1992): Media Events. The Live Broadcasting of History. Harvard University Press.

Democracy and Human Rights at Stake in Hungary. The Viktor Orbán Government’s Drive for Centralisation of Power (2013), Norwegian Helsinki Commission, Report 2013/1, nhc.no/ – pdf (letöltés: 2019. I. 24.).

Diamond, Larry (1997): Introduction. In: Search of Consolidation. In: Larry Diamond, Marc F. Plattner, Yun-han Chu & Hung-mao Tien (eds.): Consolidating the Third Wave Democracies. Regional Challenges, pp. xiii–xlvi. Baltimore & London: The John Hopkins University Press.

Diamond, Larry & Leonardo Morlino (2005): Introduction. In: Larry Diamond & Leonardo Morlino (eds.): Assessing the Quality of Democracy, pp. ix–xliii. Baltimore, MD: John Hopkins University Press.

Digital News Report 2017, Reuters Institute for the Study of Journalism, reutersinstitute.ox.ac.uk/ – pdf (letöltés: 2018. V. 17.).

Digital News Report 2018, Reuters Institute for the Study of Journalism, digitalnewsreport.org/ – pdf (letöltés: 2019. I. 21.).

Dobek-Ostrowska, Bogusława (2012): Italianization (or Mediterraneanizition) of the Polish Media System? Reality and Perspective. In: Daniel C. Hallin & Paolo Mancini (eds.): Comparing Media Systems Beyond the Western World, pp. 26–50. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Dobek-Ostrowska, Bogusława (2015): 25 Years After Communism: Four Models of Media and Politics in Central and Eastern Europe. In: Bogusława Dobek-Ostrowska & Michał Głowacki (eds.): Democracy and Media in Central and Eastern Europe 25 Years On, pp. 11–45. Frankfurt am Main: Peter Lang Publishing.

Dobek-Ostrowska, Bogusława & Jacek Nożewski (2019): Poland: Independent vs Servile Relationships. In: Karl Magnus Johansson & Gunnar Nygren (eds.): Close and Distant. Political Executives–Media Relations in Four Countries. Nordicom.

Dobek-Ostrowska, Bogusława & Michał Głowacki, eds. (2008): Comparing Media Systems in Central and Eastern Europe. Between Commercialization and Politicization. Wrocław: Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego.

Downing, Jones (1996): Internationalizing Media Theory. Transition, Power, Culture. Reflections on the Media in Russia, Poland and Hungary, 1980–1995. London, Thousand Oaks & New Delhi: Sage.

Dragomir, Marius (2005): Overview. In: Marius Dragomir (ed.): Television across Europe: Regulation, Policy and Independence, vol. 1, pp. 13–184. Budapest: Open Society Institute.

Dragomir, Marius (2016): „The Anti-Orbán Revolution Won’t Be Televised”, ,MediaPowerMonitor, Aug 9, mediapowermonitor.com/ (letöltés: 2016. VIII. 16.).

Dragomir, Marius & Mark Thompson, eds. (2008): Overview. In: Marius Dragomir & Mark Thompson (eds.): Television across Europe: More Channels, Less Independence. Follow-up Reports 2008, pp. 13–66. New York & Budapest: Open Society Institute.

Dragomir, Marius & Mark Thompson, eds. (2008): Television across Europe: More Channels, Less Independence. Follow-up Reports 2008, pp. 13–66. New York & Budapest: Open Society Institute.

Durkheim, Émile (1912/2004): A vallási élet elemi formái. Budapest: L’Harmattan.

Ellul, Jacques (1965/1973): Propaganda: The Formation of Men’s Attitudes. New York: Vintage Books.

Ellul, Jacques (1967): Histoire de la propagande. Presses Universitaires de France.

Enyedi Zsolt & Fernando Casal Bértoa (2010): Pártverseny-mintázatok és blokkpolitika Kelet-Közép-Európában. Politikatudományi Szemle, XIX. évf. 1. sz. 7–30. o.

Estefán Zsolt (2000): A Duna Televízió rövid története. Magyar Média, 4. sz. 5–14. o.

Evolution 2016: növekedett a reklámköltés, élénkül a piac (2016), Magyar Reklámszövetség, március 2., digitalhungary.hu/ (letöltés: 2018. X. 28.).

Farkas Zoltán (1991): Hadijelentés II. Újabb harcok a sajtó körül. Mozgó Világ, 7. sz. 15–27. o.

Folytatódik a rettegők cirkusza (2018). Magyar Idők (Szakács Árpád), április 26., magyaridok.hu/ (letöltés: 2018. május 23.).

Frost, Chris (2000): Media Ethics and Self-Regulation. Harlow, England: Longman.

Gajdics Ottó (2016): Nem irigylem a média munkatársait. Az lenne hamis, ha függetlennek hazudnám magam, Médiapiac, mediapiac.com/ (letöltés: 2016. IV. 4.).

Gálik Mihály (2012): Médiapolitika Magyarországon a rendszerváltás után. Infokommunikáció és Jog, június, 108–118. o.

Ginneken, Jaap van (1999): Understanding Global News: A Critical Introduction. London: Sage.

Głowacki, Michał (2008): Political Pressure on Public Television in Poland. The Case of the National Broadcasting Council. In: Bogusława Dobek-Ostrowska & Michał Głowacki (eds.): Comparing Media Systems in Central and Eastern Europe. Between Commercialization and Politicization, pp. 111–122. Wrocław: Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego.

Gross, Peter (2002): Entangled Evolutions. Media and Democratization in Eastern Europe. Baltimore & London: The John Hopkins University Press.

Gross, Peter & Karol Jakubowicz, eds. (2013): Media Transformations in the Post-Communist World. Eastern Europe’s Tortured Path to Change. Lanham, Boulder, New York, Toronto & Plymouth, UK: Lexington Books.

Grzymała-Busse, Anna (2007): Rebuilding Leviathan. Party Competition and State Exploitation in Post-Communist Democracies. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Gunther, Richard & Anthony Mugham (2000): Democracy and the Media. A Comparative Perspective. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Gunther, Richard & Larry Diamond (2003): Species of Political Parties. Party Politics, vol. 9, no. 2, pp. 167–199.

Gwiazda, Anna (2008): Party Patronage in Poland: The Democratic Left Alliance and Law and Justice Compared. East European Politics and Societies, vol. 22, no. 4, pp. 802–827.

Győrffy Gábor (2009): Rituális elemek a romániai államszocialista propagandában. Médiakutató, X. évf. 2. sz. 29–39. o.

Hall, Richard A. & Patrick O’Neil (1998): Institutions, Transitions, and the Media: A Comparison of Hungary and Romania. In: Patrick O’Neil (ed.): Communicating Democracy: The Media and Political Transitions, pp. 125–145. Boulder & London: Lynne Rienner Publishers.

Hallin, Daniel C. & Paolo Mancini (2004/2008): Médiarendszerek. A média- és politikai rendszerek három modellje. Ford. Orosz Ildikó. Budapest: Alkalmazott Kommunikációtudományi Intézet & Gondolat Kiadó.

Hallin, Daniel C. & Paolo Mancini (2013): „Comparing Media Systems” between Eastern and Western Europe. In: Peter Gross & Karol Jakubowicz (eds.): Media Transformations in the Post-Communist World. Eastern Europe’s Tortured Path to Change, pp. 15–32. Lanham, Boulder, New York, Toronto & Plymuth, UK: Lexington Books.

Hallin, Daniel C. & Paolo Mancini, eds (2012): Comparing Media Systems Beyond the Western World, Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Hankiss, Elemér (1996): The Hungarian Media War of Independence. In: András Sajó & Monroe Price (eds.): Rights of Access to the Media, pp. 243–258: The Hague: Kluwer Law International.

Hegedűs István (2001): Sajtó és irányítás a Kádár-korszak végén, Médiakutató, II. évf. 1. sz. 45–60. o.

Herman, Edward S. & Noam Chomsky (1988/1994): Manufacturing Consent: The Political Economy of Mass Media. London: Vintage.

Heywood, Andrew (1994): Political Ideas and Concepts. An Introduction. New York: Herder & Herder.

Heywood, Andrew (2003): Political Ideologies. An Introduction. Basingstoke & New York: Palgrave.

Horvát János (1997): A negyedik hatalom? Jel-Kép, 2. sz. 61–64. o.

Howard, Marc Morjé (2002): The Weakness of Postcommunist Civil Society. Journal of Democracy, vol. 13, no. 1, pp. 157–169.

Høyer, Svennik (1998/2001): Média a harmadik évezred küszöbén. Forradalmak a kommunikációban. Médiakutató, II. évf. 4. sz. 23–38. o.

Høyer, Svennik & Epp Lauk (1995): A hivatásos újságírás és a civil társadalom. Történeti áttekintés. Jel-Kép, 1. sz. 73–89. o.

Hume, Ellen (2011): Caught in the Middle: Central and Eastern European Journalists at a Crossroads. Washington: Center for International Media Assistance.

Huntington, Samuel P. (1991): The Third Wave: Democratization in the Late Twentieth Century. Norman: University of Oklahoma Press.

Iggers, Jeremy (1998): Good News, Bad News. Journalism Ethics and the Public Interest. Boulder, Colorado: Westview Press.

Ilonszki, Gabriella (2008): Hungary: Rules, Norms and Stability Undermined. In: Steven D. Roper & Janis Ikstens (eds.): Public Finance and Post-Communist Party Development, pp. 129–142. Aldershot and Burlington, VT: Ashgate.

The impact of Russia’s state-run propaganda apparatus on online media in Hungary, 2010–2017 (2018), Corruption Research Center Budapest, március 23., crcb.eu/ – pdf (letöltés: 2018. XI. 1.).

Jakubowicz, Karol (1992): Media and the Terminal Crisis of Communism in Poland. In: Marc Raboy & Bernard Dagenais (eds.): Media, Crisis and Democracy; Mass Communication and the Disruption of Social Order, pp. 79–93. London: Sage.

Jakubowicz, Karol & Miklós Sükösd (2008): Twelve concepts regarding media system evolution and democratization in post-communist countries. In: Karol Jakubowicz & Miklós Sükösd (eds.): Finding the Right Place on the Map. Central and Eastern European Media in a Global Perspective, pp. 9–40. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Jakubowicz, Karol (2008): Finding the Right Place on the Map: Prospects for Public Service Broadcasting in Post-Communist Countries. In: Karol Jakubowicz & Miklós Sükösd (eds.): Finding the Right Place on the Map. Central and Eastern European Media Change in a Global Perspective, pp. 101–124. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Jakubowicz, Karol (2012): Post-Communist Political Systems and Media Freedom and Independence. In: John Downey & Sabina Mihelj (eds.): Central and Eastern European Media in Comparative Perspective. Politics, Economy and Culture, pp. 15–40. Farnham, UK & Burlington, US: Ashgate.

Jankovics Zsanett (2008): A személyek jelentősége a politikában. Médiakutató, VII. évf. 2. sz. 33–45. o.

Jowett, Garth S. & Victoria O’Donnell (2012): Propaganda and Persuasion. Thousand Oaks, CA: Sage.

Juhász Gábor (2016): Lapzárták előtt. HVG, október 13.

Jungerstam-Mulders, Susanne, ed. (2006): Post-Communist EU Member States. Parties and Party Systems. Aldershot, UK & Burlington, US: Ashgate.

Karasimeonov, Georgi & Milen Lyubenov (2007): Internal party democracy in Bulgaria: Trends and Perspectives. In: Georgi Karasimeonov (ed.): Reshaping the Broken Image of Political Parties. Internal Party Democracy in South East Europe, pp. 70–101. Sofia: Bulgarian School of Politics.

Katz, Richard S. & Peter Mair (1995): Changing Models of Party Organization and Party Democracy. The Emergence of the Cartel Party. Party Politics, vol. 1, no. 1, pp. 5–28.

Keeler, John D., William Brown & Douglas Tarpley (2002): Ethics. In: David W. Sloan & Lisa Mullikin Parcell (eds.): American Journalism. History, Principles, Practices, pp. 44–53. Jefferson, North Carolina & London: McFarland & Company, Inc.

Kiss Balázs (2006): Missziótól marketingig. Fejezetek a propaganda elmélettörténetéből. Médiakutató, VII. évf. 1. sz. 7–20. o.

Kitschelt, Herbert, Zdenka Mansfeldova, Radoslaw Markowski & Gábor Tóka (1999): Post-Communist Party Systems. Competition, Representation and Inter-Party Competition.Cambridge: Cambridge University Press.

Klemperer, Victor (1947/1984): A Harmadik Birodalom nyelve. Budapest: Tömegkommunikációs Kutatóközpont.

Klimkiewicz, Beata (2004): Poland. In: Sandra Bašić-Hrvatin & Brankica Petković (eds.): Media Ownership and Its Impact on Media Independence and Pluralism, pp. 362–401. Ljubljana: Peace Institute.

Klimkiewicz, Beata (2007): Poland. In: Leen d’Haenens & Frieda Saeys (eds.): Western Broadcast Models: Structure, Conduct and Performance, pp. 293–318. Berlin: Mouton de Gruyter.

Klimkiewicz, Beata, ed. (2010): Media Freedom and Pluralism. Media Policy Challenges in the Enlarged Europe. Budapest & New York: Central European University Press.

Kóczián Péter (1999): Frekvencialovagok. Az ORTT szerepe a médiaprivatizációban. In: Csermely Ákos, Ráduly Margit & Sükösd Miklós (szerk.): A média jövője, 149–166. o. Budapest: Média Hungária.

Kopecký, Petr (2006): Political Parties and the State in Post-Communist Europe: The Nature of Symbiosis. Journal of Communist Studies and Transition Politics, vol. 22, no. 3, pp. 251–273.

Kopecký, Petr & Gerardo Scherlis (2008): Party Patronage in Contemporary Europe. European Review, vol. 16, no. 3, pp. 355–371.

Kósa István (2019): Mikor válunk nyitottá politikai ellenfeleink üzenetére? A szelektív kitettség aktuális kérdései a médiakutatásban, különös tekintettel a politikai kommunikációra. Médiakutató, XX. évf. 1. sz. 61–72. o.

Kováts, Ildikó & Gordon Whiting (1995): Hungary. In: David Paletz, Karol Jakubowicz & Pavao Novosel (eds.): Glasnost and After. Media and Change in Central and Eastern Europe, pp. 97–127. Cresskill, New Jersey: Hampton Press.

Körösényi András (1998): A magyar politikai rendszer. Budapest: Osiris.

Krajewski, Andrzej (2005): Poland. In: Marius Dragomir (ed.): Television across Europe: Regulation, Policy and Independence, vol. 2, pp. 1076–1152. Budapest: Open Society Institute.

Krajewski, Andrzej (2008): Poland. In: Marius Dragomir & Mark Thompson (eds.): Television across Europe: More Channels, Less Independence. Follow-up Reports 2008, pp. 267–313. New York & Budapest: Open Society Institute.

Kunczik, Michael (2001): A demokratikus újságírás. Médiakutató, III. évf. 2. sz. 7–21. o.

Lampé Ágnes (2010): Médiakáosz. Médiakutató, XI. évf. 1. sz. 25–30. o.

Lánczi, András & Patrick H. O’Neil (1997): Pluralization and the Politics of Media Change in Hungary. In: Patrick H. O’Neil (ed.): Post-Communism and the Media in Eastern Europe, pp. 82–101. London: Frank Cass.

Lauk, Epp (2008): How Will It All Unfold? Media Systems and Journalism Cultures in Post-Communist Countries. In: Karol Jakubowicz & Miklós Sükösd (eds.): Finding the Right Place on the Map. Central and Eastern European Media in a Global Perspective, pp. 193–212. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Lauk, Epp (2009): Reflection on Changing Patterns of Journalism in the New EU countries. Journalism Studies, vol. 10, no. 1, pp. 69–84.

Lázár Guy (1992): Sajtó és hatalom. Népszabadság, május 28.

Lazarsfeld, Paul, Hazel Gaudet & Bernard Berelson (1944): The People’s Choice. How the Voter Makes Up His Mind in a Presidential Electoral Campaign. New York: Duell, Sloan & Pearce.

Leveson Inquiry. Report into the culture, practices and ethics of the press (2012), 29 November, Gov.uk, gov.uk/ (letöltés: 2019. I. 15.).

Lewis, Paul G. (2001): The ‘Third Wave’ of Democracy in Eastern Europe. Party Politics, vol. 7, no. 5. pp. 543–565.

Lijphart, Arendt (1999): Patterns of Democracy. Government Forms and Peformance in Thirty-Six Countries. New Haven & London: Yale University Press.

Linz, Juan J. & Alfred Stepan (1996): Problems of Democratic Transition and Consolidation. Baltimore: The John Hopkins University Press.

Lippmann, Walter (1922/2007): Public Opinion. Thousand Oaks, CA: BN Publishing.

Lukes, Steven (1975): Political ritual and social integration. Sociology, vol. 9, no. 2, pp. 289–308.

Lull, James & Stephen Hinerman (1997): The search for scandal. In: James Lull & Stephen Hinerman (eds): Media Scandals, pp. 1–33. New York & Chichester, UK: Columbia University Press.

Mainwaring, Scout & Mariano Torcal (2005): Party System Institutionalization and Party System Theory after the Third Wave of Democratization. Working Paper #319, kellogg.nd.edu/ – pdf (letöltés: 2011. XII. 11).

Mair, Peter & Ingrid van Biezen (2001): Party Membership in Twenty European Democracies, 1980–2000. Party Politics, vol. 7, no. 1, pp. 5–21.

Mancini, Paolo (2012): Instrumentalization of the media vs. political parallelism. Chinese Journal of Communication, vol. 5, no. 3, pp. 262–280.

Mancini, Paolo (2015): The News Media between Volatility and Hybridization. In: Jan Zielonka (ed.): Media and Politics in New Democracies. Europe in a Comparative Perspective, pp. 25–37. Oxford University Press.

McCombs, Maxwell E. & Donald L. Shaw (1972/1995): The agenda-setting function of mass media. In: Oliver Boyd-Barret & Chris Newbold (eds.): Approaches to Media. A Reader, pp. 124–134. London: Arnold.

McLeish, Robert (1988): Radio Production. London & Boston: Focal Press.

McNair, Brian (1995/2011): An Introduction to Political Communication. London and New York: Routledge.

McNair, Brian (1998): The Sociology of Journalism. London, New York, Sidney & Oakland: Arnold.

McQuail, Denis (2000/2003): A tömegkommunikáció elmélete. Budapest: Osiris Kiadó.

McQuail, Denis (2019): Equality – an ambiguous value. In: Josef Trappel (ed.): Digital Media Inequalities. Policies Against Divides, Distrust and Discrimination. University of Gothenburg: Nordicom.

MDCEE (2009–2013): Media and Democracy in Central and Eastern Europe country reports, mde.politics.ox.ac.uk/ (letöltés: 2015. X. 17.).

Michels, Robert (1911/2001): Political Parties. A Sociological Study of the Oligarchical Tendencies of Modern Democracy. Kitchener: Batoche Books.

Mihelj, Sabina & John Downey (2012): Introduction: Comparing Media Systems in Central and Eastern Europe: Politics, Economy, Culture. In: John Downey & Sabina Mihelj (eds.): Central and Eastern European Media in Comparative Perspective: Politics, Economy and Culture, pp. 1–13. London: Ashgate.

Milewski, Natalia, Paulina Berczyszin & Epp Lauk (2014): Three countries, one profession: the journalism cultures in Poland, Romania and Moldova. In: Michał Głowacki, Epp Lauk & Aukse Balčytienė (eds.): Journalism that Matters. Views from Central and Eastern Europe, pp. 97–114. Frankfurt am Main, Bern, Bruxelles, New York, Oxford, Warsawa, Wien: Peter Lang.

Mill, John Stuart (1859/1997): On Liberty. New Jersey: Prentice Hall.

Miller, Mark C. (2005): Introduction. In: Bernays, Edward (1928/2005): Propaganda, pp. 9–33. Brooklyn, New York: Ig Publishing.

Milton, Andrew K. (1997): News Media Reform in Eastern Europe: A Cross-National Comparison. In: Patrick O’Neil (ed.): Post-Communism and the Media in Eastern Europe, pp. 7–23. London: Frank Cass.

Mong Attila (2012): A szabadság gyeplői – öncenzúra a magyar sajtóban, Mérték Médiaelemző Műhely, mertek.reblog.hu/ (letöltés: 2019. I. 24.).

Monori Áron (2005): Médiaháborúk. In: Bajomi-Lázár Péter (szerk.): Magyar médiatörténet a késő Kádár-kortól az ezredfordulóig, 261–290. o. Budapest: Akadémiai Kiadó.

Monori Áron (2007): Média és rendszerváltás. In: Bajomi-Lázár Péter & Monori Áron (szerk.): A rendszerváltás és az újságírók, 11–30. o. Budapest: Médiakutató Alapítvány & PrintXBudavár Kiadó.

Morley, David (1980): Television, Audiences and Cultural Studies. London: Routledge.

Mungiu-Pippidi, Alina (2008): How Media and Politics Shape Each Other in the New Europe. In: Karol Jakubowicz & Miklós Sükösd (eds.): Finding the Right Place on the Map. Central and Eastern European Media Change in Global Perspective, pp. 87–101. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Mungiu-Pippidi, Alina (2013): Freedom Without Impartiality. The Vicious Circle of Media Capture. In: Peter Gross & Karol Jakubowicz (eds.): Media Transformations in the Post-Communist World. Eastern Europe’s Tortured Path to Change, pp. 33–47. Lanham, Boulder, New York, Toronto & Plymuth, UK: Lexington Books.

Newman, Bruce I. (1999): Handbook of Political Marketing. Thousand Oaks, CA: Sage.

Noëlle-Neumann, Elisabeth (1974): The Spiral of Silence. A Theory of Public Opinion. Journal of Communication, vol. 24, no. 2, pp. 43–51.

O’Dwyer, Conor (2004): Runaway State Building. How Political Parties Shape States in Postcommunist Eastern Europe. World Politics, vol. 56, no. 4, pp. 520–553.

O’Neil, Patrick, ed. (1998): Communicating Democracy: The Media and Political Transitions, pp. 125–145. Boulder & London: Lynne Rienner Publishers.

Örnebring, Henrik (2012): Clientelism, Elites, and the Media in Central and Eastern Europe. The International Journal of Press/Politics, vol. 17, no. 4, pp. 497–515.

Paletz, David & Karol Jakubowicz, eds. (2003): Business as Usual. Continuity and Change in East Central European Media. Cresskill, NJ: Hampton Press.

Paletz, David, Karol Jakubowicz & Pavao Novosel, eds. (1995): Glasnost and After. Media and Change in Central and Eastern Europe. Cresskill, NJ: Hampton Press.

Pereira, José Santana (2015): Variety of Media Systems in Third-Wave Democracies. In: Jan Zielonka (ed.): Media and Politics in New Democracies, pp. 231–247. Oxford: Oxford University Press.

Petőcz András (2001): Csak a narancs volt. A Fidesz története. Budapest: Irodalom Kft.

Petrova, Maria (2005): Inequality and Media Capture, Journal of Public Economics, vol. 92, no. 1–2, pp. 183–212. eea-esem.com/ – pdf (letöltés: 2012. II. 27.).

Plasser, Fritz, Peter A. Ulram & Harald Waldrauch (1998): Democratic Consolidation in East Central Europe. Hampshire & London: MacMillan Press Ltd.

Polyák Gábor & Urbán Ágnes (2016): Az elhalkítás eszközei. Politikai beavatkozás a médiapiac és a nyilvánosság működésébe. Médiakutató, XVI. évf. 3–4. sz. 109–123. o.

Polyák Gábor & Uszkiewicz Erik, szerk. (2014): Foglyul ejtett média. Médiapolitikai írások. Budapest: Gondolat Kiadó.

Preoteasa, Manuela (2005): Romania. In: Marius Dragomir (ed.): Television across Europe: regulation, policy and independence, pp. 1231–1314. Budapest: Open Society Institute.

Preuško, Zrinjka, Dina Vozab & Anotnija Čuvalo (2013): Audiences As a Source of Agency in Media Systems: Post-Socialist Europe in Comparative Perspective. Mediální Studija/Media Studies, no. 2, pp. 137–154.

Quality and Integrity of World’s Media Questioned (2007): gallup.com (Cynthia English), Dec 17, news.gallup.com/ (letöltés: 2019. I. 27.).

Rantanen, Terhi (2013): A critique of the systems approaches in comparative media research: A Central and Eastern European Perspective. Global Media and Communication, vol. 9, no. 3, pp. 257–277.

Rothenbuhler, Eric W. (1998): Ritual Communication: From Everyday Conversation to Mediated Ceremony. Thousands Oaks, CA: Sage.

Rupnik, Jacques & Jan Zielonka (2013): The State of Democracy 20 Years On: Domestic and External Factors. East European Politics & Societies, vol. 27, no. 1, pp. 3–25.

Sartori, Giovanni (1976): Parties and Party Systems. A Framework for Analysis. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Scheppele, Kim Lane (2013): Testimony at the Helsinki Commission Hearing on Hungary, hungarianspectrum.wordpress.com/ (letöltés: 2019. I. 24.).

Schudson, Michael (1978): Discovering the News. A Social History of American Newspapers. BasicBooks.

Schudson, Michael (2003): The Sociology of News. New York & London: W. W. Norton & Co.

Schulz, Winfried (2002): Mi kell a minőségi újságíráshoz? Médiakutató, IV. évf. 2. sz. 77–82.

Schumpeter, Joseph A. (1943/2003): Capitalism, Socialism & Democracy. Routledge.

Seres, László (2001): Freedom of the Public Media in Hungary: A Libertarian Approach. In: Péter Bajomi-Lázár & István Hegedűs (eds.): Media and Politics, pp. 147–157. Budapest: Új Mandátum Publishing House.

Seymour-Ure, Colin (1974): The Political Impact of Mass Media. Beverly Hills, CA: Sage.

Shils, Edward & Michael Young M. (1953): The meaning of the coronation. Sociological Review, vol. 1, no. 2, pp. 63–81.

Siebert, Fred S., Theodore Peterson & Wilbur Schramm (1956/1963): Four Theories of the Press. Urbana & Chicago: Chicago University Press.

Sipos Balázs (2010): Média és demokrácia Magyarországon. Budapest: Napvilág Kiadó.

Sipos, Balázs (2013): Bias, partisanhip, journalistic norms and ethical problems in the contemporary Hungarian political media. Central European Journal of Communication, vol. 6, no. 1, pp. 89–104.

Sipos Balázs & Takács Róbert (2005): Újságírói normák. In: Bajomi-Lázár Péter (szerk.): Magyar médiatörténet a késő Kádár-kortól az ezredfordulóig, 53–88. o. Budapest: Akadémiai Kiadó.

Školkay, Andrej (2001): Journalism in the Czech Republic and Slovakia. In: Péter Bajomi-Lázár & István Hegedűs (eds.): Media and Politics, pp. 111–133. Budapest: New Mandate Publishing House.

Sodaro, Michael J. (2001): Comparative Politics. A Global Introduction. Moston, etc.: McGraw Hill.

Sparks, Colin (2008): The Media in Poland, Russia and China. In: Karol Jakubowicz & Miklós Sükösd (eds.): Finding the Right Place on the Map. Central and Eastern European Media in a Global Perspective, pp. 43–71. Bristol, UK & Chicago, US: Intellect Books.

Sparks, Colin (2012): The Interplay of Politics and Economics in Transitional Societies. In: John Downey & Sabina Mihelj (eds.): Central and Eastern European Media in Comparative Perspective. Politics, Economy and Culture, pp. 41–61. Farnham, UK & Burlington, US: Ashgate.

Sparks, Colin & Anna Reading (1995): Re-regulating Television after Communism: A Comparative Analysis of Poland, Hungary and the Czech Republic. In: Farrel John Corcoran & Paschal Preston (eds.): Democracy and Communication in the New Europe: Change and Continuity in East and West, pp. 31–50. Cresskill, NJ: Hampton Press.

Splichal, Slavko (1994): Media beyond Socialism: Theory and Practice in East-Central Europe. Boulder, Colorado: Westview.

Štětka, Václav (2012): From Multinationals to Business Tycoons: Media Ownership and Journalistic Autonomy in Central and Eastern Europe. International Journal of Press/Politics, vol. 17, no. 4, pp. 433–456.

Stojarová, Vera, Jakub Šedo, Lubomír Kopecek & Roman Chytilek (2007): Political Parties in Central and Eastern Europe. In Search of Consolidation. Central and Eastern Europe Regional Report. Based on Research and Dialogue with Political Parties. Stockholm: International Institute for Democracy and Electoral Assistance

Street, John (2001): Mass Media, Politics and Democracy. Houndmills: Palgrave Macmillan.

Sula, Piotr (2008): Party system and media in Poland after 1989. Central European Journal of Communication, vol. 1, no. 1. pp. 145–155.

Sükösd, Miklós (2000): Democratic Transition and the Mass Media in Hungary: From Stalinism to Democratic Consolidation. In: Richard Gunther & Anthony Mugham (eds.): Democracy and the Media. A Comparative Perspective, pp. 122–164. Cambridge University Press.

Sükösd Miklós (2014): ‘East’ of ‘West’ – Media in Central and Eastern Europe, Eurasia and China: multiple post-communisms and shifting geopolitical realities. In: Michał Głowacki, Epp Lauk & Auksė Balčytienė (eds.): Journalism that Matters. Views from Central and Eastern Europe, pp. 21–33. Frankfurt am Main, Bern, Bruxelles, New York, Oxford, Warsawa & Wien: Peter Lang Publishing.

Sükösd, Miklós (2018): Populist Communication and Authoritarian Media Policies: the Russification of the Hungarian Media System under the Orban Regime. Presentation at the workshop “Media Populism and European Democracy,” November 8–9, CEMES, University of Copenhagen.

Sükösd, Miklós & Péter Bajomi-Lázár, eds. (2003): Reinventing Media. Media Policy Reform in East-Central Europe. Budapest: Central European University Press.

Szabó Ildikó (2000): A pártállam gyermekei. Budapest: Új Mandátum Kiadó.

Szabó Ildikó (2009): Nemzet és szocializáció. A politika szerepe az identitások formálódásában Magyarországon 1867–2006. Budapest: L’Harmattan Kiadó.

Szabó, Gabriella & Balázs Kiss (2012): Trends in Political Communication in Hungary: A Post-Communist Experience 20 Years After the Fall of Dictatorship in Hungary. International Journal of Press/Politics vol. 17, no. 4, pp. 480–496.

Szúrópróba 25. (2018). Mérték Médiaelemző Műhely, július, mertek.eu/ – pdf (letöltés: 2018. XI. 4.).

Szúrópróba (2016–2018). Mérték Médiaelemző Műhely, mertek.eu/ (letöltés: 2020. I. 12.).

Takács Róbert (2012): Politikai újságírás a Kádár-korban. Budapest: Napvilág Kiadó.

Taylor, Philip M. (2003): Munitions of the Mind. A History of Propaganda from the Ancient World to the Present Day. Manchester and New York: Manchester University Press.

Terestyéni Tamás (1998): Manipuláció az érzelmekkel és az értékekkel. In: Argejó Éva (szerk.): Jelentések könyve, 27–32. o. Budapest: Új Mandátum Kiadó.

Terestyéni Tamás (1999): A nyilvánosság erőtlensége. Adalékok a közéleti kommunikáció zavarainak tanulmányozásához. In: Sárközy Erika (szerk.): Rendszerváltás és kommunikáció, 59–69. o. Budapest: Osiris Kiadó.

Terestyéni Tamás (2001): Együttműködés és konfrontáció a közéleti kommunikációban. In: Buda Béla & Sárközy Erika (szerk.): Közéleti kommunikáció, 28–49. o. Budapest: Akadémiai Kiadó.

Tóka Gábor & Marina Popescu (2002): Befolyásolja-e a szavazókat a Magyar Televízió kormánypárti propagandája? Médiakutató, III. évf. 1. sz. 21–38. o.

Tokarczuk, Olga (2019): A Mayor Is Murdered, a Country Hums with Violence, Inew York Times, January 22, nytimes.com/ (letöltés: 2019. I. 23.).

Trionfi, Barbara (2001): Freedom of the Media in Central and Eastern Europe. In: Péter Bajomi-Lázár & István Hegedűs (eds.): Media and Politics, pp. 93–95. Budapest: New Mandate Publishing House.

Urbán Ágnes (2016): Kereskedelmi tévé állami segítséggel, mertek.hvg.hu/ (letöltés: 2017. XI. 17.).

Urbán, Ágnes, Gábor Polyák & Zsófia Szász (2017): Hungary: Media Transformation Derailed. In: Péter Bajomi-Lázár (ed.): Media in Third-Wave Democracies. Southern and Central/Eastern Europe in a Comparative Perspective, pp. 136–163. Budapest & Paris: L’Harmattan.

Vajda Éva (2001): Közeg és szakma. In: Csermely Ákos & Sükösd Miklós (szerk.): A hír értékei. Etika és professzionalizmus a mai magyar médiában, 155–161. o. Budapest: Média Hungária.

Vajda Éva & Kaposi Ildikó (2001): Etikai dilemmák a magyar újságírásban. In: Sükösd Miklós & Csermely Ákos (szerk.): A hír értékei. Etika és professzionalizmus a mai magyar médiában, 29–39. o. Budapest: Média Hungária.

Vartanova, Elena (2012): The Russian Media Model in the Context of Post-Soviet Dynamics. In: Daniel C. Hallin & Paolo Mancini (eds.): Comparing Media Systems Beyond the Western World, pp. 119–142. Cambridge University Press.

Vásárhelyi Mária (2016): Butaságunk története 2. Fideszes médiaszendvics: bulvárba göngyölt pártpropaganda. Élet és Irodalom, június 3.

Voltmer, Katrin (2012): How Far Can Media Systems Travel? Applying Hallin and Mancini’s Comparative Framework outside the Western World. In: Daniel C. Hallin & Paolo Mancini (eds.): Comparing Media Systems Beyond the Western World, pp. 225–245. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

Voltmer, Katrin (2015): Converging and Diverging Pathways of Media Transformations. In: Jan Zielonka (ed.): Media and Politics in New Democracies, pp. 217–230. Oxford University Press.

Weaver, David H. (2015): Central and Eastern European Journalists in a Comparative Perspective: demographic, working conditions and professional values. In: Bogusława Dobek-Ostrowska & Michał Głowacki (eds.): Democracy and Media in Central and Eastern Europe 25 Years On, pp. 97–116. Frankfurt am Main, Bern, Bruxelles, New York, Warsawa # Wien: Peter Lang.

Winnett, Robert & Gordon Rayner (2009): No Expenses Spared. The Inside Story of the Scoop Which Changed the Face of British Politics – By the Team That Broke It. London, Toronto, Sydney, Auckland & Johannesburg: Bantam Press.

Wisinger István (2008): A televízió háborúba megy. Fejezetek a televíziós újságírás és a társadalmi konfliktusok párhuzamos történetéből. Budapest: Médiakutató Alapítvány & PrintXBudavár Zrt.

Wring, Dominic (1997): Reconciling marketing with political science: Theories of political marketing. Journal of Marketing Management, vol. 13, no. 7, pp. 651–663.

Wyka, Angelika W. (2007): Berlusconization of the Mass Media in East Central Europe. The New danger of Italianization? Kakanien Revisited, no. 1, pp. 1–5, kakanien-revisited.at/ – pdf (letöltés: 2016. III. 9.).

Zöldi László (2001): A glokális sajtó. A külföldi tulajdonban lévő helyi újságok Magyarországon. Médiakutató, II. évf. 4. sz. 149–160. o.

Hírcikkek

1,7 milliárdért reklámozták az Erzsébet-utalványt az ATV-n 2010 és 2016 között (2018), Átlátszó (Erdélyi Katalin), május 10., atlatszo.hu/ (letöltés: 2018. V. 17.).

53 helyreigazítási pert vesztett tavaly a kormányközeli média, sokkal többet, mint egy évvel korábban, Átlátszó (Erdélyi Katalin) (2018), március 24., atlatszo.hu/ (letöltés: 2018. I. 5.).

61 helyreigazítási pert vesztett a kormánypárti, 4-et a független média tavaly (2020), Átlátszó (Bátorfy Attila), február 10., adatujsagiras.atlatszo.hu/ (letöltés: 2020. február 10.).

Az államtitkár válaszol: azt írják rólad az interneten, hogy hülye vagy! (2018), 444 (Tbg), október 15., 444.hu/ (letöltés: 2018. 09. 2.).

Csúnyán lepontozták diákjai Tordai Bencét, nagyon rossz tanárnak tartották (2018), Origo, Kroó Zita, június 16. origo.hu/ (letöltés: 2018: XI. 2.).

Dans les médias, Hongrie à la censure (2011), Libération (Florence La Bruyère), július 8. liberation.fr/ (letöltés: 2019. I. 22.).

Eastern European Press Pursues Press Freedom (2008), Columbia Missourian (Stuart Loory), July 22, columbiamissourian.com/ (letöltés: 2012. VIII. 27.).

Egyszeriben a fél országot megkapta Andy Vajna rádiója (2016), Hvg.hu (Szabó Yvette), október 26., hvg.hu/ (letöltés: 2018. X. 31.).

Elárulta végül a kormány, mennyibe került a kvótakampány (2016), Index.hu (Dull Szabolcs), október 4., index.hu/ (letöltés: 2018. X. 29.).

Elküldték a Mediaworks-től az MNB-alapítványok botrányait feltáró újságírót (2016), 444 (Rényi Pál Dániel), november 27., 444.hu/ (letöltés: 2018. X. 31.).

Ennyi pénz jut az egyetemeknek és a főiskoláknak 2015-ben (2014), Eduline, eduline.hu/ (letöltés: 2018. X. 28.).

Ez történik, amikor politikai kalandor újságot csinál Magyarországon (2019), 444 (Rényi Pál Dániel), november 27., 444.hu/ (letöltés: 2019. I. 20.).

Fake news is flooding into Hungary straight from Moscow (2018), 444, április 4., 444.hu/ (letöltés: 2018. XI. 1.).

A Fidesz folyik a csapból a Kossuth rádióban is (2011), Hvg, július 28. hvg.hu/ (letöltés: 2019. I. 22.).

A fideszes médiabirodalom száz hazugsága (2018), 444 (Herczeg Márk), október 24., 444.hu/ (letöltés: 2018. XI. 3.).

„Ha kell, késlekedés nélkül lövünk” – G. Fodor Gábor a Mandinernek (2018), Mandiner (Czopf Áron), április 13., mandiner.hu/ (letöltés: 2020. I. 15.).

Három beszédírót tart Kásler Miklós, de azt nem tudhattuk meg, mennyiért (2018), Hvg, október 28. hvg.hu/ (letöltés: 2018. XI. 21.).

La Hongrie modifie sa constitution la 4e fois malgré les critiques (2013), Libération, március 12. nouvelobs.com/ (letöltés: 2019. I. 24.).

Hungary’s largest newspaper Nepszabadsag shuts, alleging pressure (2016), BBC, október 11. bbc.com/ (letöltés: 2018. X. 31.).

Hungary’s media deconstructed into Orbán’s echo chamber (2017), Euobserver (Zalán Eszter), July 10., euobserver.com/ (letöltés: 2018. XI. 2.).

Hungary’s power-grab should make the EU rethink its role (2013), The Guardian (Jon-Werner Mueller), március 11., guardian.co.uk/ (letöltés: 2019. I. 24.).

Hungary Steps Away from European Democracy (2013), Spiegel (Keno Verseck), March 11., spiegel.de/ (letöltés: 2019. I. 24.).

Az illiberális állam és a többi – a Tusványos beszéd fontos pillanatai (2014), Cink (Szűcs Donát), július 26., cink.hu/ (letöltés: 2019. I. 22.).

Iszonyatosan ramaty állapotban van a magyar társadalom (2016), 444 (Sarkadi Zsolt), november 18., 444.hu/ (letöltés: 2016. XI. 20.).

Jó dolgozni a közmédiánál: négyszázezer körüli az átlagfizetés (2016), 444 (Botos Tamás), 2016. május 10. 444.hu/ (letöltés: 2018. X. 28.).

Jobbra tolódott az MTV (2011), Index, január 5. index.hu/ (letöltés: 2019. I. 22.).

Kovács Zoltán azt mondta, a Freedom House eljárása, módszertana politikailag motivált (2018), Hvg, január 16. hvg.hu/ (letöltés: 2018. I. 7.).

Mass redundancies leave press fearful of Hungary’s Government (2011), The Guardian (Joëlle Stollz), Aug 2nd, theguardian.com/ (letöltés: 2018. X. 29.).

Még több pénzt kap a közmédia (2014), Napi.hu (Papp Zsolt), október 24., napi.hu/ (letöltés: 2018. X. 28.).

Megszavazta az Országgyűlés az NMHH és az MTVA költségvetési tervezetét, de a letelepedési költségeket még csak napirendre sem vették (2018), Hvg, október 9. hvg.hu/ (letöltés: 2018: X. 28.).

Az MTVA 47,2 milliárdos adósságát átvenné a kormány (2015), 444 (Botos Tamás), szeptember 21., 444.hu/ (letöltés: 2018. X. 28.).

„Nem MSZP-s kém? Akkor ingyen jöhet a Békemenetre” (2012), Atv.hu, október 19., atv.hu/ (letöltés: 2019. I. 24.)

Nincs több titok: Andy Vajna 6,72 milliárdot kap az államtól a TV2-re (2015), Válasz.hu (Bódis András), valasz.hu/ (letöltés: 2018. X. 29.).

Orbán Viktor tartja az év első kormányinfóját (2020), Index (Nyilas Gergely), január 9., index.hu/ (letöltés: 2020. I. 17.)

Orbán: Nincs bennem harag, nem rázom az öklömet, fölkelek, és azt látom, hogy a mai nap is ellenszélben fogok dolgozni (2019), 444 (Boros Juli, Herczeg Márk), január 10., 444.hu/ (letöltés: 2019. I. 10.).

Példátlan médiabirodalom állt össze Liszkay Gábor vezetésével (2018), 444 (Rényi Pál Dániel), november 28., 444.hu/ (letöltés: 2018. XI. 29.).

Putyin, Orbán és a széljobb trolljai uralják a netet (2016), Népszabadság, június 30. nol.hu/ (letöltés: 2019. I. 22.).

Rémálmot csinált a 2018-as évből a lakájmédia (2018), Index (Varga Attila), december 30., index.hu/ (letöltés: 2019. I. 2.).

Sorosozás a Népszavában – a torz médiapiac margójára (2017), Hvg (Dercsényi Dávid), december 18., hvg.hu/ (letöltés: 2018. XI. 1.).

Sosem látott mértékű a magyarországi idegenellenesség (2016), Index (Kolozsi Ádám), november 17. index.hu/ (letöltés: 2018. XI. 1.).

A spekuláns emberei (2018). Figyelő.hu, április 11. figyelo.hu/ (letöltés: 2019. XII. 12.).

A szponzorált cikkek tartalmát is egyezteti a PestiSrácok a minisztériummal (2016), Átlátszó.hu (Erdélyi Katalin), február 18., atlatszo.hu/(letöltés: 2019. I. 2.).

Tavaly 12 milliárdot költött sorosozós reklámkampányokra a kormány (2018), Átlátszó (Erdélyi Katalin), február 2., atlatszo.hu/ (letöltés: 2018. XI. 1.).

Tényleg a Fidesz-alapítvány pénzeli a békemeneteseket (2013), Hvg, április 25., hvg.hu/ (letöltés: 2019. I. 24.).

The News Is Bad In Hungary (2018), The New York Times (Pamela Druckerman), Nov 1, nytimes.com/ (letöltés: 2018. XI. 2.).

The Putinization of Hungary (2010), Washington Post, Dec 26th, washingtonpost.com/ (letöltés: 2016. VIII. 23.).

U.S. joins EU in warning of Hungary over rights (2013), The Washington Times (Guy Taylor), March 8, washingtontimes.com/ (letöltés: 2019. I. 24.).

„Való Világ büntetés: az RTL Klub szembeszáll a médiahatósággal” (2011), Hírszerző, hirszerzo.hu/ (letöltés: 2012. V. 15.).

Xénia Láz Egyesület: Zűrgammák (1996), Magyar Narancs (Langmár Ferenc), magyarnarancs.hu/ (letöltés: 2019. I. 21.).

Zűrgammák III.: Jobb későn (1998), Magyar Narancs (Pásztor Ottó, id.), január 22., magyarnarancs.hu/ (letöltés: 2019. I. 21.).

Jegyzetek

A jegyzetekben található hivatkozások URL-jeit rövidítettük. Utolsó ellenőrzés ideje: 2022.09.22.

1 Ez – a kötet bevezetőjéül is szolgáló – esettanulmány a Tóth Borbálával írott „Egy botrány, két reakció” címmel az Élet és Irodalomban 2010. március 19-én közölt cikkünkre támaszkodik.

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2022.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Borító Janković Milán
Művészeti vezető Janković Milán
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 499 2

Felhasznált betűtípus:
Noticia Text – SIL Open Font Licence