Szorongatott idill

NEMES NAGY ÁGNES |POLCZ ALAINE
LENGYEL BALÁZS |MÉSZÖLY MIKLÓS
L E V E L E Z É S E  1 9 5 5  – 1 9 9 7

Sajtó alá rendezte, a jegyzeteket és az utószót írta

Hernádi Mária és Urbanik Tímea

© Nemes Nagy Ágnes jogutódja, 2021

© Lengyel Balázs jogutódja, 2021

© Polcz Alaine jogutódja, 2021

© Mészöly Miklós jogutódja, 2021

© Hernádi Mária és Urbanik Tímea, 2021

A kötetben látható fényképek és dokumentumok Kerek Vera, a Petőfi Irodalmi Múzeum és a Mészöly Miklós Emlékház gyűjteményéből származnak.

A kiadó mindent elkövetett, hogy a fotók jogtulajdonosait felkutassa, ám nem minden esetben járt sikerrel. Igény esetén készséggel állunk a jogtulajdonosok rendelkezésére.

Kiadja a Jelenkor Kiadó

Megjelent Budapesten 2021-ben

Felelős kiadó Sárközy Bence

Szerkesztette Nagy Boglárka

Olvasószerkesztő Ruttkay Helga

Borítóterv Tillai Tamás

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

ISBN 978-963-676-925-3

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

A könyv megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap támogatta.

1955

1. LENGYEL BALÁZS ÉS NEMES NAGY ÁGNES
MÉSZÖLY MIKLÓSNAK ÉS POLCZ ALAINE-NEK

[Visegrádról Budapestre, 1955. nyár]
[kézírásos levél, boríték nélkül]

[LB] Kedves Ali, Miklós, beszéltem Jékely Zsolival,[1] az a helyzet, hogy pillanatnyilag a környező házak és padlások meglehetős teltek. Azt mondja, vagy jöjjetek most, de úgy, hogy megérkezéstek után majd csak talál valami helyet, vagy pedig csak úgy 15-e után, mert addigra biztos felszabadul az a padlás.[2] Különben ír nektek ő is. Ami a „Szerelmet”[3] illeti, én már csak Alival tartok – kis házi kritikája megint csak bevált. Teljesen érett, egyenletes, kitűnő írás, persze nem olyan nagy vállalkozás, mint a mostani, de jó, érdekes vállalkozás, és teljesen sikeres. (Legföljebb a leírásba is belekeveredett egy-két körülményeskedő mondatot kurtítanék meg.) Unalmasnak aztán végleg nem unalmas. Érdekes, erős a figura, nem megy ki az ember fejéből, lavórba hulló cigarettáival. Most nem méltatom tovább, majd szóban. Örültünk neki. És persze csodáltam Miklós bizonytalanságát, ami nála valamiképp a tehetség igényességének a jele. – No, elég ebből. Még elbízzátok magatokat. Sok szeretettel Balázs

Ui: Megtudhatnád Kopányitól,[4] mi lett a kritikámmal.[5]

[NNÁ] Ugyancsak, ugyanígy: Ágnes.

De mégis írok valamit, mert van egy kis hely. Alival, Balázzsal a kritikában egyetértek. Majd hosszasabban regélünk róla. Itt állandó társadalmi élet van, ez jó is, nem is. Dolgozni undorító. (Úgy látszik, csupa axiómában gondolkodom.) Ha lehet, gyertek; szomorú volna, ha nem sikerül! Üdv. Á.

Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

2. MÉSZÖLY MIKLÓS ÉS POLCZ ALAINE
LENGYEL BALÁZSNAK ÉS NEMES NAGY ÁGNESNEK

Kolozsvárról Budapestre, 1955. november 19.
[kézírásos levél]

[PA] Ti Kedvesek! --- bizony jó lenne, ha itt lennétek!!! (De lássátok is.) Ma reggelre mindent beborított a hó, és hozzá ragyogó napsütés. És mennyi hegyet mászunk. Emellett csak úgy 1.200 méter magasan van a turistaház, ahol lakunk. Mi vagyunk az egyetlen vendégek. Ez a legkedvezőtlenebb idő. Sok köd, eső, hó, járhatatlan utak, de valahogy mégiscsak jól jött ki a lépés. Miklós szavai közben, hogy Nektek százszor írok és Pistáéknak[6] egyszer sem. Nekik is írok majd, addig, ha találkoznátok, ne említsétek.

Most már napok óta mind csak jövünk. Egyik arcátlan lény a másik után, és még tovább Gyilkos-tó, Hargita, Temesvár, Brassó, Fogarasi-havasok, Gyalui-havasok és a városok. Már szinte [olvashatatlan] vagyok.

Nem is tudunk semmiről írni, inkább gondolom útközben, hogy ide meg oda kell eljöjjünk együtt jövő nyáron. Meg mikor gondolom: Ezt a hegyet Ti nem akarnátok megmászni. – Sokszor én se, de nem merem mondani.

Iszonyú hátizsákokkal, kis bundával, esőköpennyel utazunk. Mert északon a leghidegebb, olyan medvésen hideg hónap, de [olvashatatlan] havat és napot kaptunk, pedig még a vonaton is nevették, hogy most indulunk.

Azonkívül itt a székelyek mind úgy beszélnek, mint én. Igenis! Azt mondják: húzhassa, ossza stb. Miklós a tanúm rá. Ezeken csak nevetünk, ha mondjátok. De azért már kezdem elhagyni ezt a szokást.

Olyan nehezen igazodik a kezem a betűformáláshoz. És a lelkem is, hol elragadtatva csodálkozik, hol összekucorodik, és szeretne egy kicsi zugban mindezen megülni, emészteni, vagy gondolkozni, mert olyan lesz az ember, ha sokat ülünk, mint egy elszabadult léggömb. Te jó ég, micsoda mondat volt ez! Azért talán mégis megértitek.

Annyi baj is volt eddig, annyi minden zavart. Kinn lefagytam, de most itt pont kezdem elfelejteni.

Hát, már írhattatok volna egy pár sor választ… Legalább erre írjatok. De sürgősen! És mindent írjatok Magatokról. Miklós sokat mesélt, de már sajnos eljött. –

[MM] Gyerekek, csudálatos havazást kaptunk este, ma meg ragyogó napsütés. Ma egész délelőtt 1400 méteren napoztunk. Rettenetes messze van minden, ami városi és szellemi… A sziklák, hegyek visszautasíthatatlanul asszimilálják az embert. Este indulunk tovább a Hargitára; még nem tudjuk, hol alszunk. Hébe-hóba megéhezünk egy kis otthoni hírre. Írjatok pár sort Kolozsvárra. Mit csinálnak az írók? (Vannak, akik írnak? Miféle szenvedély az?) Ezután a nagyképűség után illő, ha kifogy a papír. Azért – karácsony után otthon leszünk… csók, ölelés Miklós

Feladó: Molnár Miklós, Kolozsvár,
Mikes C/6., Romania.
Címzett: Lengyel Balázs, író, Budapest,
Kékgolyó utca 2/A. Ungaria
Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték, Újhold 2.

3. LENGYEL BALÁZS MÉSZÖLY MIKLÓSNAK
ÉS POLCZ ALAINE-NEK

[Budapestről Kolozsvárra, 1955. november vége]
[kézírásos levél, közös borítékban a 4. levéllel]

Kedves Ali, Miklós,

tegnap este itt nálunk némi kis ricsaj volt, s írtunk Réz Verával[7] közösen egy lapot. Vera gondoskodása aztán mélységes szégyent keltett bennem, ezt különben minden egyes híradástok erősítette, hogy miért nem írtunk Nektek. Hát igen, gonosz emberek vagyunk, de annyi minden volt közben. Rémes zaklatott az életünk, ezt már ismeritek. Némi nyugalmat hozott ugyan, hogy néhány napot Ali jóvoltából a Nemzeti Múzeum egyiptomi osztályán töltöttem (az ős feliratok megfejtésének technikáját tanulmányoztam, de hát semmi az, mármint az ősfeliratok, a mai hieroglifákhoz képest, ott ugyanis egy jel mondjuk kacsát, bolhát vagy orrszarvút jelent, tehát egy fogalmi körön belül marad, nem mindent. stb.) Félek, hogy ez már önismétlés, s egy általam igen szeretett becsült lény felhúzza az orrát, azt a kiszét, amit gyerekkora óta érthetetlen okból vörösnek tart. Szóval, mégis illenék az itteni dolgokról írni, s nem hülyéskedni magam illegetve. Szóval: a Dunántúl még mindig nem jelent meg, mert a központ felkérte a kész szám anyagát, és önkéntes segítségadásként a szerkesztőknek, átválogatta, így a lapot újra kellett nyomni. A Szövetségben[8] még zajlanak a dolgok, de már nyilvánosságra nem jutnak, Tamás Aladárt[9] megválasztották titkárnak a lemondott Erdei S.[10] helyett, azt hiszem, szükségszerűen megcsendesedik a dolog, legalább is átmenetileg. A kiadók körül nincsen semmi újság. A napokban találkoztam odabent Tatayval,[11] meglehetőst rezervált volt, mindjárt a Te leveledre gondoltam, a Simeon-ház[12] új kötetét viszont februárra befejezi, s könyvnapra megjelenik. Kinizsijét[13] már újranyomják, elöntött a sárga irigység (később jelent meg, mint az én Ezüstgarasom),[14] viszont kinek-kinek érdeme szerint mérik az ezüstöt. Közben Jánosy Pistivel tartottunk közösen egy kis irodalmi estet az Eötvös Clubban[15] (ez olyan budai Kossuth Club), ugyanis Ferenc[16] és néhány festő kiállította ott a képeit, s rávettek, hogy nyissam meg. Erre sajnos meg kellett írnom a megnyitót, mert az ember legyen pontos, ha borotvaélen táncol. Jó kis dolog lett, elismételtem a művészetről a régi és sárba taposott közhelyeket, mondhatom, volt akusztikájuk s utána Simonffy Margot[17] szavalt Pista verseiből. Nagy sikere volt, ki kellett mennie a költőnek a tapsolók elé. Pista busa nagy feje, mint a holdvilág ragyogott. Hát ez volt a legkellemesebb sugárzás, az utóbbi hetekben. Közben jobbára csak saját keserűségünkben fortyogunk, írásra alig van idő. Még mindig a Szebeni fiúkat[18] javítom. Nézzétek meg, milyen a táj Nagyszeben s Segesvár között, tehát a Nagy Küküllő völgyében (Vízakna, Medgyes, Erzsébetfalva stb.) erről várok néhány jó mondatot. Milyen faluk ezek útközben, kik lakják. Milyenek a házak? Milyen Segesvár? Chartres-t jobban le tudnám írni, azt láttam. „Elmaradt Páris, itt maradt Somogy!” Már amennyire itt maradt! – Mert mi csak tavaszra tudnánk, talán, megnézni, de ahhoz előbb meg kellene jelennie a könyvnek. Mit akartam még írni? Ja, lakástok ragyogó állapotban leledzik. Latorka[19] igazi agglegény, beveti az ágyát, keféli a padlót, példás rend, tisztaság – (növények) néha ugyanis dolgozom Miklós szent íróasztalánál. A könyveket még nem kezdtem lopni. Ráérek még? Basch[20] szerint már el kellene kezdeni. Apropó: mi van a piszkosságokkal. Új adatok? És egyáltalában: dolgoztok-e, vagy mint itt: család, család, család. Egy kis Erdély is hozzá? Sok szeretettel vár benneteket és ölel Balázs.

Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

4. NEMES NAGY ÁGNES MÉSZÖLY MIKLÓSNAK
ÉS POLCZ ALAINE-NEK

[Budapestről Kolozsvárra, 1955. november vége]
[kézírásos levél, közös borítékban a 3. számú levéllel]

Kedves és szép Ali és Miklós!

Fölösleges mondanom, de azért félreértések elkerülése végett megjegyzem, hogy mindkét jelző a megszólításban mindkét megszólítottra vonatkozik; vagyishogy Ali éppoly szép, mint Miklós, illetve Miklós éppoly kedves, mint Ali. Így azt hiszem, sikerül kiküszöbölni a személyes érzékenységeket, amelyek – mi nők, ugyebár, tudjuk – főleg férfiakban lakoznak.

De azért mi is érzékenyek vagyunk, s úgy szívem mélyéből irigyeltelek Benneteket a gyönyörű havas napsütésért, ami még a többé-kevésbé olvashatatlan betűkön is átlátszott. Gyöngyinek (Ottliknénak)[21] van egy meséje élete legboldogabb pillanatáról, amikor egy dögletes novemberi reggelen nyirkos biciklin ment kenyeret venni öt kilométerre, s egyszerre, teljesen abszurd módon kisütött a nap. Ehhez hasonlított a Ti második napotok abban a menedékházban – hogy hol, azt sajna nem tudtam megállapítani, bár úgy rémlett, mintha beleírtátok volna levélbe. Igaz, megbocsáthatatlanul olcsó épp nekem ugrabugrálni olvashatatlan írás körül! Igaz, Ali? Vaj van a fejemen.

Egyébként elhatároztam, hogy én is erdőbe vonulok, mint Robin Hood, illetve Mészölyék, s eltanulom Tőletek a természetjárást és az indiai filozófiát. Szívemig sajgott Miklós hetykélkedése arról, hogy elfelejtette az irodalmat. Bár felejteném én is! Most megint újfent és ismét Victor Hugót fordítok[22] – úgy látszik, nincs más költő a teremtésben, csak ő. Bár, mi tagadás, szépeket fordítok, szép kicsi versikéket, nem is értem, hogy tud az a nagy, vastag ember olyan vékony kis verseket írni. Csupa természet az egész, sziklák, óceán, száműzetés, füvek, hínár, köd-szag – s mindez szordínósan, s ez megdöbbentő. T. i. az, hogy ő se mindig ordít.

De természetből, azt hiszem, nektek elegetek van – jöjjön a bűnös város. Balázs valóban megnyitott valami kiállítást[23] – nagy szamárság volt elvállalni, de hát egye fene. Vért izzadtam, mint féltő feleség; ismeritek jól férjem pukkancs-természetét, s nem éppen tapintatos „megfogalmazásait”. Node semmi vész. Pista csakugyan ragyogott[24] – amint Balázs írja – az egész együtt fura volt, jó is, kellemetlen is.

Nincs pénzünk. Fáj a hasunk. Hiányzotok. Viszont mindennap elhatározzuk, hogy új életet kezdünk. Találtam egy alumínium g-húrt a gitárra – a régi úgyis rossz – majd fölszerelem, és énekelni fogok. Hangom egyre rosszabb, Balázs sikoltva menekül, ha hallja, s néha elmerengve megjegyzi: ronda kis hangocskád van. A gyerekeim az iskolában[25] – áldásos nevelői hatásom következtében – szintén egyre rosszabbak. Épp azért nagyon várunk Benneteket – új energia-tartalékokkal! Legyetek szépek és jók továbbra is! Csókollak Titeket – mindkettőt ott, ahol szoktam – hű barátnétok: Ágnes

Címzés: Molnár Miklós, Cluj,
Mikes Kelemen 16., Románia.
Feladó a boríték hátoldalán: Lengyel Balázs, Budapest XII., Kékgolyó u. 2/A
Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

5. MÉSZÖLY MIKLÓS ÉS POLCZ ALAINE
LENGYEL BALÁZSNAK ÉS NEMES NAGY ÁGNESNEK

[Kolozsvárról Budapestre, 1955. november vége]
[kézírásos levél, boríték nélkül]

[MM] Kedves Ágnes asszony, kedves Balázs úr, kizárólag az esős időnek köszönhető, hogy otthoni hírekkel megrakott leveletekre válaszolok… Íme –

Latortól értesültem,[26] hogy ti is éltek, sőt! Balázs nagyszerű előadásáról is beszámolt Laci. A jelenlevők listájából[27] még ilyen-olyan következtetéseket is levontunk, s bizonyos optimista derű szállta meg idegenbe szakadt ismerőseiteket – s aztán még jobban érdekelni kezdtek az otthoni környülállások. (Ámbár képzeletünk azért túlzásokba mégsem esett.) Látatlanban gratulálunk az előadáshoz (Basch hivatott kritikáját majd úgyis meghalljuk otthon).

Én már bizony isten elfelejtettem a tollat forgatni (ezért is írok ceruzával). Henyén, de nyitott szemmel jár-kelek, s hát, ez is valami. Ali e pillanatban becsülettel ír egy bábdarabot; így mégiscsak művelünk valami irodalmat is.

És megint csak útra készülődünk. Rettentő rövid az idő, mert rettentő sokat akarunk markolni. Szóval: pár nap múlva megyünk Vízaknára, onnét én Bukarestbe; Egonnal[28] egy jó mászós túrára, de csak ketten (a Bucsecsbe; 2400 méterig meg se állunk). Aztán Alival Szeben környékét járjuk be, s egy kisebb túrát teszünk a Fogarasi-havasokban. Ne rémüldözzetek; ha itt lennétek, titeket is menthetetlenül cipelnénk magunkkal.

Koca-fényképezésünk egy-két váratlan „műremekkel” szolgált; azok is menthetetlenül be lesznek mutatva. Ijedelmes történetek kíséretében (mert olyan is akadt). Apropos: olaszországi, vonatállomási történetetek méltó párját produkáltuk Brassóban, majd szóban; a toll gyenge hozzá…

Hogy éltek? Regény készül-e?[29] Az enyém bizony nyugszik.[30] Laci levelében biztató hírt küldött a novellám sorsáról.[31] Vajon igaz-e? Hiszen jólesnék, jól ám, – de nagyon mégse hiszek benne. Pistának[32] beszámoltam egy-két itteni irod. tapasztalatomról; tán mesélte. Hát – majd erről is szóban bővebben.

Máris tervezünk januárban vagy februárban visegrádi beutalást – ti hogy álltok e téren? Vagy most is éppen ott üdültök? Ha rokoni megszállás alatt volnátok, Balázs menjen csak nyugodtan hozzánk; remélem, a fűtés már megoldódott a műteremben. Szilveszterre otthon leszünk, ha egyéb tervetek nincs, együtt darvadozhatnánk. (Tudtommal jó szüret sikeredett otthon.)

Ha addig netán mégiscsak írnátok, írjatok nyugodtan a kolozsvári címre, onnét utánunk küldik a postát.

Nem tudjuk biztosan, hogyan jár, de másfél hét alatt biztos ideér. Üdv. és kézcsók –

öleléssel Miklós

[PA]

Miklós majdnem fel akarja adni. Előző levelemet is elragadta mielőtt befejeztem volna. Ez nem baj! Annyiszor írtunk már, és még csak egy képeslapot sem küldtetek!!! Nem viszek nektek azt, amit gondoltam… (És ha mégis viszem, úgy teszek, mintha valami más volna.) Csók

ölelés

Ali

Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték, Újhold 2.

6. NEMES NAGY ÁGNES MÉSZÖLY MIKLÓSNAK
ÉS POLCZ ALAINE-NEK

[Budapestről Kolozsvárra, 1955. december 2.]
[kézírásos levél, közös borítékban a 7. levéllel]

Kedves Gyerekek!

Mikor megértettük Miklós leveléből, hogy a Bucsecsre megy, 2400 méterig – csak egymásra néztünk Balázzsal, és elsápadtunk a borzalomtól. Annyit menni! Fölfelé! Két lábon, mint a ruca! S amikor nem is muszáj… Nem, ez nem a mi elpuhult izmainknak való. Megfogadtuk, hogy nem megyünk a Bucsecsre, se sehová. Ámbár, ha lehetne – man kann nie wissen.[33]

Csoda sokat utaztok Ti. Le, föl, város, vidék, mindenféle. Remélem, valóban csodákat beszéltek. Nézzétek meg jól azokat a gyönyörű szebeni házakat, meg Kolozsvárt a Házsongárdot, meg hogy milyen ruhadarabokba öltöznek a székelyek. Bár Balázs erre nézve pontos leltárt készített múlt levelében – t. i., hogy mi kell neki a könyvéhez.

Mi itt mostanában izgatottan, nyűglődve s mégis valahogy apadtan élünk, Balázs valóságos idegbeteg, kiabál, vicsorog – ami újdonság nála. Múltkor bemutatták[34] a Szent Johannát (a Shaw-félét) Cipi[35] fordításában,[36] föl kellett öltözni, s elmenni. Ez már magában megrázó volt; ruha… Reaktiváltam egy tízéves csipkeruhámat (már rég húgocskámnak adtam, mert neki kell ilyesmi a szereplésekhez). Egész este sírtunk (Cipi is), a színpad olyan fura, s olyan régen láttunk ilyesmit. Járnak-kelnek hosszú köntösben, beszélnek, kiabálnak, hányják-vetik a tagjaikat, s nem is szégyellik. Csakugyan megrendítő a színház. Különben minden szép volt, a színészek fütyülnek a szövegre, majd ők megmutatják Shaw-nak, hogy mit kell mondani színpadon. Közben bolondok és gyerekesen komolyan veszik a dolgot, sikoltoznak, megrendülnek. Fura egy népség.

Talán színdarabot is kéne írni. Csak túlságosan ősi, barbár műfaj, még most is olyan commedia dell’ arte-szerű. Cipi teljesen fel volt dúlva, napokig barna szemhéjjal járkált. Fúrja nagyon a színpad, s idegesen rángatja azt az ángolna-fejét.

Más műfajokban is próbálkozom – fene megette. Utószót írtam a Cidhez,[37] ami mégiscsak megjelenik mostanában. Összeolvastam egy halom Corneille-irodalmat, s aztán kezdődött a harmónika. Mert hosszú az utószó, mert rövid, ezt húzzam ki, azt tegyem bele, sürgősen fűzzem hozzá még öt mondatban, hogy miért nagy nemzeti dráma a Cid, Jászai Mari nem kell, de jobban hangsúlyozzam Richelieu-t. No, képzelhetitek. Megfogadom, hogy… nem fogadom. Csak sokat dühöngtünk, s igen rövid idő alatt, persze. Mert ugye minden holnapra kell. Így a dühöngést úgy vettem be, három nap alatt, mint egy kúrára való ultraseptylt. Erős szer.

Idáig nagyon jól elbeszélgettem Veletek (sajnos mindig én beszéltem), de most kezdek ideges lenni, hogy hol a fenébe vannak Balázs meg Anyu,[38] aki most nálunk van. Állítólag szemorvoshoz mentek. De ennyi ideig? Csak nincs valami baj? Szegény Anyu. Ismeritek az ő vékony kis madárkaságát, most nem is lát jól.

A lap-ügy.[39] Állítólag mégis megjelenik a lap, s benne Balázs kritikája.[40] Mert zűrök voltak, s vannak. Ma telefonált Gyurka,[41] hogy őszerinte megjelennek. A novelláról nem tudok, sajna. Talán Balázs ír valamit az ügyről – ha megbízhatók az értesülései. Jó volna!

Szeretnénk szilveszterezni, s szeretnénk beutalódni januárban. Jöjjetek már. Ámbár ezt nem is illik mondani. Képzelem, milyen havas-szagotok lesz. És szép lesz a karácsonytok. Legyen is!

Csók, üdv: Ágnes

Címzés: Molnár Miklós, Cluj, Mikes Kelemen u 16., Románia. Feladó: Lengyel Balázs, Budapest XII., Kékgolyó u. 2/A
Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

7. LENGYEL BALÁZS MÉSZÖLY MIKLÓSNAK
ÉS POLCZ ALAINE-NEK

Budapestről Kolozsvárra, 1955. december 5.
[kézírásos levél, közös borítékban a 6. levéllel]

Kedves Gyerekek! Ugye írhatok én is egyszer ceruzával? – Már napok óta hányódik az asztalomon Ágnes levele, hát én is hozzátoldom a magamét sebtében, hadd menjen el, ne itthon prezentáljuk Nektek. Szóval először, ami fontos. A Művelt Nép[42] igen elismerőleg írt a Három pillangóról,[43] név szerint megdicsérve Miklóst és Jékelyt, a Magyar Nemzetben[44] Sebestyén írt a kötetről, de név szerint csak Réz Verát dicséri. Eltettem számotokra. A Dunántúltól most már pénzt is kaptam 150 ft-t,[45] remélem, hogy mégis megjelenik a szám (ezt biztosan senki nem tudja). Szóval ez honorárium, vagy fájdalomdíj – ki tudja? Nagyon örülnék, ha Nagyszebent, Vízaknát, Nagy-Küküllő völgyét, Segesvárt kicsit megnéznétek nekem. Vagy ezt már írtam? Néhány hegynév, épületnév, – szóval, amivel couleur locale-t lehet csinálni. Itthon nincs semmi újság, semmi jó. Igen csendben élünk, ha hagynak. Pénze senkinek sincs. Ezt olyan vigaszfélének írom. Jánosy Pista Nexőzik,[46] én leszerződöm végül is a Mátyás kori regényre,[47] s közben lefordítom Mörike Mozart prágai utazása[48] című kis művét. Úgy megy az élet, vaslogikával, mint az évszakok. Már készítem a kérvényt, a szokásos januári beutaláshoz. Kérem, kedves Alap, én egy kis velencei beutalást is szeretnék! No így. „Szómát, ha mondom, segít a gondon”[49] – de mi legyen ez a szóma? Az alkohol nekem speciel nem tetszik, amellett meg is rövidíti ezt a kis itt-tartózkodást. A mi lelki alkatunknak az a baja, hogy mint a csecsemők, mindig valami jót, jót és jót szeretnének. Borzasztó telhetetlen az ember. Már gyanakszom, hogy a barátait is azért tartja, hogy valami jót adjanak neki. (Ez biztos!) Ezt fenyegetésként írom. Így gyertek haza, szépen, üdén, jó történetekkel! És majd veszekedjetek, hogy ki mondja el, Ali vagy Miklós. Mert ezt is szeretem. Már hallom is Ali hangját… „Mondjam el, vagy Te mondod el –” No így. Szeretettel ölel mindkettőtöket (a szokásos kölcsönösségi keret terhére)

Balázs

1955. XII. 5.

Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

1957

8. POLCZ ALAINE NEMES NAGY ÁGNESNEK

Szigligetről Budapestre, 1957. április 26.
[kézírásos levél, borítékban]

Ágneském!

Már írtam egy levelet, aztán úgy döntöttünk Miklóssal, hogy ne menjen el.

Itt most nagyon kellemes. Talán tízen sem vagyunk az egész házban. Nap – virágok stb. Ismered. Nagyon szép, csönd, nyugalom. Nincs nagy közösségi élet. Azt hiszem helyes volna, jó volna, ha lejönnél. Saját egészségi és lelki szempontból, azonkívül eddig is csak aggodalommal néztem Balázzsal való kapcsolatod alakulását, de most talán még inkább. Egyszer, ha megengeded (ez marhaság, hiszen tudom, hogy akarod is), el kell mondanom egy pár dolgot, amikért aztán valószínűleg haragudni fogsz. De nem lenne az lelkiismeretes, ha nem tenném meg. Semmi konkrétan Balázzsal kapcsolatban. Rólad van szó, a Te magatartásodról vele szemben. Itt volna alkalom nyugodt beszélgetésre.

A nyarat tervezzük. (Olaszország, Lengyelország, Tokaj) Szeretném, ha ismét együtt lehetnétek, úgy, hogy mindkettőtöknek jó legyen, milyen jó lenne az nekünk is. Persze az még a válásnál is nehezebb.

Ölel, csókol Ali

[A levél másik oldalán:]

9. MÉSZÖLY MIKLÓS NEMES NAGY ÁGNESNEK

[Szigligetről Budapestre, 1957. április 26.]

Az előző oldalhoz kellemes grafologizálást kívánok. Hízik-e? Jól van-e? Dolgozik-e? Jöjjön Szigligetre, – Miért nem jött eddig? Virágzik a magnólia. Sanyika[50] mindennek ellentmond, Füsi[51] Moravia-regényhőst (amit fordít) citál reggel-délben-este. Én hallgatok, mert kétes remekművet írok. S épp két cigaretta között Alinak gépelem az új kérdőíveket; szerződtettünk egy süvölvényt, aki széthordja a faluban. Forradalom. Mindenki a fiókokról beszél. Egyébként ő jól van; egyszer epét hányt, de azóta remek az étvágya ismét. Húsvétkor öntöztünk a faluban Füsivel. Jó borok, borok. Este, utána helyi előadás: a Cigány. Zene harmónium; hang eredeti.

Ha tud, jöjjön még; most keddhez egy hétre indulunk. Üdv. Kézcsók

Miklós

[felfelé nyíl] Ali most szól ide, kérje soron kívül a beutalást, hely van bőven!

Címzés Mészöly kézírásával. Feladó: Mészöly.
Címzés: Lengyel Balázsné, Budapest,
Kékgolyó u. 1 – 2. e.
(A borítékon ragasztott postai kiegészítés:
XII. Kékgolyó u 1/2)
Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték, Újhold 2.

10. LENGYEL BALÁZS MÉSZÖLY MIKLÓSNAK

1957. június 7.
[gépírás levélpapíron, boríték nélkül]

Kedves Miklós,

csak hogy ne mondhasd, hogy ezek a kritikusok nem írnak, nem dolgoznak – meg hogy a magam lelkiismeret-furdalását csillapítsam – megírom, mit gondolok a Stiglicről.[52] Nos, irigylésre méltó pompás részletei vannak, sejtelmes és szuggesztív nagy jelenetei (a kőbánya, a bál), az egész azonban kevésbé harmonikus, kevésbé érett mű, mint az utolsó írásaid. A fő baj, azt hiszem, az elemek ötvözésében van. Végül is maga a stiglichistória egy kicsit érzelmes, csupa-jószív történet, valahol Molnár Ferenc „hagyományai” körül, melyet két csupa-jószív felnőtt játszik le a csupa-jószív gyerekekkel. S ebből már következik is, hogy ennek a történetnek a szereplői valahol a mese és az irrealitás határán lebegnek, nem fontos, hogy valami masszív realitásban elhiggyem őket, ahogy nem is lehet s nincs is igazi realitásuk, mihelyt ebből a történetből kilépnek. Elhiszem Lajoskát a mese határain belül, mint mese-figurát, elhiszem Mariannt – a Stiglic-történet Mariannját. De te ezt a történetet felfújod és megtűzdeled a „bugyrok”, az iszonyatos mai élet végtelen sok elemével. Érzésem szerint az ötvözésben és az ötvözés mértékében van a regény legfőbb baja. (Persze így is tehetséget-árasztó, nagyon érdekes írás!) Maga a stiglic-történet nem bír meg annyi más elemet, mint amennyit ráakasztottál, s nem bírja el azt a körülményeskedést, amivel ráakasztod a tőle idegent. S a figuráid se bírják el azt a kettősséget, amely a dolgok összekeveredéséből következik. Lajoskát, Mariannt elhinném a stiglic-mesében, de nem hiszem el Markosné mellett (s a többieket is ide idézhetném) – hiába, Lajoska helyenként a realitáshoz nem passzoló, képtelen tirádákat mond, amelyeket csak a mesében mondhatna. Mariannt pedig nem érzem megrajzoltnak, a vele való szerelem elnagyolt, se érzés, se erósz nincs benne. Mariann mese-figura (tudom, hogy ez szándékolt), de így valahogy a fontosabb, mármint az írónak fontosabb, világban nem él.

Mindez talán nem lenne olyan nagy baj, ha a terjedelem nem lenne olyan aránytalan, vagyis ha a stiglic-mesét nem terhelted volna meg annyi minden bugyor-anyaggal, s ha ezt a bugyoranyagot másképpen tálalnád. Ne haragudj, ha kereken megmondom: oktalanul körülményeskedő és hosszadalmas vagy. Hogy egy kártyás hasonlattal éljek: nem tudsz csendes ultit csinálni, mindig elsőre bemondod, s aztán még meg is tárgyalod a pártit az olvasóval. Ebben a kisregényben a legtöbb helyen magad mondod el azt, amit az olvasóban revelálni akarsz. Az az érzésem: szükségtelenül elő-előlépsz mint mélylélektani megfigyelő, és kommentárokat fűzöl a dolgokhoz. Sőt az eseményeket is, nagyon sokszor, csak a kommentárokból tudjuk meg. (És ilyen kommentárokat azért, megbocsáss, mégsem lehet odafűzni: „most találkoztam, azt hiszem, önmagammal,” „sorsom most bonyolódott bele az utca sorsába” stb.) De az alapbaj az, hogy emiatt a magyarázó állás miatt nagyon ritkán használod a közvetlen megelevenítés írói eszközét. Pedig ha ezt használnád, ha többet élnél vele, nemcsak feszültebb, érdekesebb és rövidebb lenne a történet, hanem a kétféle elem is jobban egybeolvadna, mert a közvetlen megelevenítés sokkal kevésbé tűri a hamis hangot, az elmélkedésnek megfelelő, de a valóság kritikáját nehezen álló belső párbeszédeket, monológokat. És előbbre is hozná az egész írást, élesebbé tenné, mint a lemezt az előhívó fürdő. Mert ezt a te mai modorodat úgy lehetne karikírozni, à la Karinthy: – de mégsem karikírozom, hanem elmondom: a szereplők direkt ábrázolásban lényegtelen dolgokat beszélnek, s aztán indirekt-állásukban az író elmondja róluk, hogy mély és szép dolgokat mondhattak egymásnak. Ez pedig így művi dolog, már-már az olvasó becsapása. S erre, ne haragudj, más alkalommal is hajlamos vagy, apró rejtélyeskedéssel ébresztgeted a körülményeskedésed miatt lelankadt olvasói figyelmet. Pedig óriási atmoszférát tudsz teremteni az elemeiddel, minek azt trükkel fokozni? Csak fogd le az elmélkedő hajlamodat, vagy élj vele sokkal ökonomikusabban!

Megnyomtam a tollat, mert végül is bennem is van szenvedély, és méltán háborgok, ha ilyen irodalmunkban páratlan és prózánkat kétségtelenül előrevivő vállalkozás nem sikerül olyan remekműnek, mint amilyennek szeretném, és mint amilyen írója szerint lehetne. Jobbnál jobb epikai telitalálatok vannak benne (a vágóhíd, a hús temetése, a sörhab stb.) kitűnő figurák, (Markosné, Ranka néni s elsősorban Bradák néni, s amit Bradák néni a férjéről mond, szinte a legszebb, legmélyebb az egészben) átgondolt az egész felépítése, már-már monumentálisnak mondanám a szerkezetet, ha mégis nem itt lenne éppen a vállalkozás túlméretezésében, a nagyszabású konstrukció keresztülhajtásában az egyik alapvető baj, – de azt, hogy nem remekmű, mégis a fentebb vázolt és a „Szerelem”-ből olyan jól ismert túlrészletezés és az unos-untalan előbukkanó, – megbocsáss: nem is valami magasrendű – túlintellektualizálás teszi. A spekuláció, amit egyre-másra, méghozzá nyílt kártyákkal kiteszel az olvasó elé. Mariann és az elbeszélő pillanatonként tisztázzák, hogy ők minek a szimbólumai. Hát kell ez? Szükséges ez? Megpróbállak tetten érni. Azt mondod: „Mariann olyan volt, mint egy nyűgös madár… mintha hálóba ütközött volna s nem vette észre, hogy a háló résein (nem résein persze, hanem szemein, ilyenekben elég vigyázatlan vagy itt) az ő szárnya éppen kifér. A pohár bor tette volna? Vagy valami más?” – Nem hiszem, hogy igazságtalan vagyok, ha azt mondom: ez bizony fölösleges misztifikáció. Ilyesmivel, bizony, nem kap realitás fölötti irizálást Mariann alakja, ez bizony csak trükk. Pedig Mariann alakja mégiscsak punktum száliensze[53] lenne az egésznek. Érthetetlen szememben, hogy őt miért nem dolgoztad ki (az, hogy arcán a ráncok kirajzolódnak, bizony nagyon kevés) mikor tulajdonképpen a kezedben van, hogy komolyan megcsináljad figuráját: beleviszed a főhőssel egy szerelembe, – de éppen ott ahol a legmélyebbre lehetne nyúlni mindkettőben, ott szemérmes tartózkodásba burkolódzol. Nem gondolod, hogy egy idegen nő szerelmét megcsinálni mégis az lett volna a központi feladat, s a szerelem meztelenségében megrajzolhattad volna a két lélek meztelenségét. Ezzel szemben, éppen ahol a legintenzívebben kirajzolódhatott volna a két lélek s természetesen a lét lélek másneműsége, aminek az ábrázolása szinte a legfőbb célod volt, ott elhallgatsz. Azt, hogy egymáséi lettek, először észre sem vettem, mert azt írod: hamarosan belecsúsztak a játékba, vagy valami ilyesmit, eszembe sem jutott, hogy az szerelmi játék. Tessék csak ezt megírni, mert mégiscsak az élet ilyen nagy helyzeteiben mutatkozik meg igazán a lélek és két ember egymáshoz való viszonya! Ha ez tisztázódnék, akkor nem kellene annyit elmélkedned hősünk belső változásán, és sokkal hitelesebb is lenne az a belső változás. S amellett élhetne Mariann a reális történetben is, és nemcsak a stiglic-mesében.

No ne haragudj, hogy ilyen dühösen vagdalkozom. Te kiteszed a lelkedet, pompásnál pompásabb dolgokat találsz ki, nekimész a legnehezebb feladatoknak, amivel előre lehetne vinni a magyar irodalmat, rekordot javítasz, s én meg morgolódom, hogy ezzel a lendülettel még nagyobb rekordot is el lehetett volna érni. De ez már a kritikus joga, nem engedhetek belőle. Még ha zokon is veszed, amit azért csak rövid időre tegyél!

Ölel: Balázs

1957. jún. 7-én.

Lelőhely: PIM, Mészöly Miklós-hagyaték

11. MÉSZÖLY MIKLÓS ÉS POLCZ ALAINE
NEMES NAGY ÁGNESNEK

Kolozsvárról Budapestre, 1957. december 28.
[képeslap kézírással, a képen a Kolozsvári Nemzeti Színház]

[PA] Édes Ágneském, – (de furcsa ez a megszólítás) hát utazunk nélkületek. Azt hiszem, szórakoztatóbb lenne nyáron Velence, – de hát most jön majd a java. Eddig családi csömbölygés. Miklós nem cigizik!!! De nem is veszekszik! Ölelés, csók: Ali

[MM] Kicsit hervadtak vagyunk, sok okból. Fusson ide egy kicsit. Talán előbb is hazaérünk, mint gondoltuk. Sok üdv. kézcsók Miklós

Címzés: Lengyel Balázsné Nemes Nagy Ágnes, Budapest,
Kékgolyó u. 2/C, Ungária
Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték V. 5866/256/9

12. MÉSZÖLY MIKLÓS ÉS POLCZ ALAINE
LENGYEL BALÁZSNAK

Kolozsvárról Budapestre, 1957. december 28.
[képeslap kézírással, a képen a Kolozsvári Nemzeti Színház]

[MM] Még csak mocorgunk, vendégek, ismerősök, kicsit nehezen találom a helyem, kissé depressziós is vagyok, így hát nem jó riporter. Most készülünk valahová, a hegyek közé. Pénz kevés. Ali náthás. Nincs hó. Hideg van. A gázfűtés száraz. Asztalos[54] rossz író. Nagy ebédek, mozdulni fáradság. A füge sem jobb, mint az alma. Szóval: a világ egy nagy sajt, tele lukkal. Ölel Miklós

[PA] Ölelés: Ali. Hideg van!! Hála: Ali

Címzés: Lengyel Balázs író Budapest,
Alkotmány u. 4.
Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték, Újhold 2. V. 5866/256/9
[ugyanaz a képeslap, mint a 11-es levélé]

13. MÉSZÖLY MIKLÓS ÉS POLCZ ALAINE
NEMES NAGY ÁGNESNEK

Kolozsvárról Budapestre, 1957. december 31.
[kézírásos levél, borítékkal]

[PA] Ágneském, vajh mi van Veled? Hogy telik a karácsony? Valójában elmélkedés a Balázs-kapcs felől? – és helyesen elmélkedsz-e? Mi vagy Te? – tigris vagy szelídített tigris? – vagy költő tigris?

Mi csak csendesen, illetve zajosan. A családot ismered. Képzeld, hanem én [olvashatatlan]. Sokszor minden önuralmamra szükségem van, hogy ne legyek szeretet nélküli és türelmetlen. Hát persze szegények: micsoda szűk utakon csapkodnak maguk körül. Minden beavatkozás reménytelen, de az is lehet, hogy pesszimista vagyok. Lehet, hogy általában pesszimista vagyok. Szigliget a világ egyetlen csendes és problémamentes helye.

A nyár, mikor itt voltunk, melegebb, kellemesebb volt. Állandóan hideg, fagy, kevés hó. Most indulunk falura, azután a kézi csipkeverő lányhoz, azután a Máramarosi-havasokba, sízni.

Hosszabbítást nem kaptunk, január 23-án át kell lépnünk a határt. Talán jobb is így, itthon jobban tudunk dolgozni. Ámbár hoztuk az írógépet, de még nem nyitottuk ki (ez az első levél, amit írok), a lapodat megkaptuk. Nagyon örvendtünk! – ezt nem konvencionálisan értem.

Már vásároltunk egy csodálatos cserép-vázát. Nagy, gyönyörű és fekete.

Látom, nem tudok levelet írni. Na nem – többet tovább úgyis nehéz lesz kiolvasni.

Sok szeretettel ölellek – és egyszer még szerezz egy kis jó meglepetést, történjen valami jó Veled. (Ámbár a kötetedet igazán többre becsülhetnéd és többször kellene felhívnod és írnod.) Csók: Ali

[MM] Kedves Ágnes asszony, kedvem változatlanul borús, mint egy igazi hegyimedvéé – pedig nem is próbálok leszokni a cigarettázásról. Talán most, ha útnak eredünk, valahogy kikecmergek abból a sötét lukból, ahová beestem. A hegyek majd jobban vigasztalnak. Munkáról persze szó sincs. A 30 napot nem hosszabbították meg, talán jobb is így, hamarább kényszerülök vissza a napi írnivaló mellé. Egyébként időközben gazdagok lettünk; mint az urak, úgy fizettek a meseújságnál.[55] Tán még a színház is, s valami talán Bukarestből is jön. Ha nem fékezem Alit, társzekérrel költözködünk be a Nyugatiról. Holnap indulás Kidébe, aztán Egonnal valami cseppkőbarlangba, aztán én ővele Székelyföldre pár napra, aztán Borsára sível egy hétre – mindenre hogy lesz időnk?!

Emlegetjük a tavalyi közös csatangolásokat[56] – haj! haj…

Maga nem csatangol; ül, hever a díványon, ergó büntetésből írjon sok „új” verset! Én csak szomorúan belelapozok saját könyvembe,[57] és szorongva nézem, hogy tudtam ennyit is írni, mikor most egy sor se megy. – Hát akkor jöjjön a csatangolás. Isten magával, de legyen velünk is, mert csak türelmes szívvel és elmével tapasztalni igazán keresztényhez illő. Sok üdv. kézcsók, sőt

csók és Miklós

Címzés: Lengyel Balázsné Nemes Nagy Ágnes,
Budapest, Kékgolyó u. 2/C, Ungária
Feladó: Mészöly M., Cluj, Mikes Kelemen 16.
Lelőhely: PIM, NNÁ-hagyaték V. 5866/256/8

Jegyzetek

1  Jékely Zoltán (1913–1982) költő, író, műfordító.

2  A levél valószínűleg a visegrádi újságíró-üdülőből íródott, amelyet az írók is igénybe vettek alkotóházként.

3  Mészöly Szerelem című novellája (1951), amely a Sötét jelek (Magvető, 1957) kötetében jelent meg.

4  Kopányi György (1921–2011) dramaturg, író, költő, ekkoriban a Dunántúl című pécsi folyóirat munkatársa.

5  Lengyel Balázs kritikája Mészöly Hétalvó puttonyocskájáról a Dunántúl 1955/14. számában jelent meg.

6  Jánosy István (1919–2006) költő, műfordító.

7  Réz (Sugár) Vera (1919–?) pedagógus. Ő szerkesztette A három pillangó című óvodásoknak szóló mesegyűjteményt (Móra, 1955), amelyben Mészölynek és Lengyel Balázsnak meséi és meseátdolgozásai jelentek meg. 1956-ban Londonba emigrált, tanítóképzőben oktatott, később is kapcsolatban állt Mészölyékkel.

8  Lengyel Balázs az 1945-ben alapított Magyar Írók Szövetségére utal, amelynek neve 1989 után: Magyar Írószövetség. Lengyel Balázs 1989-től 1993-ig a szervezet elnökségének is tagja.

9  Tamás Aladár (1899–1992) költő, író, műfordító, szerkesztő, politikus, diplomata. 1955–1956 között a Magyar Írószövetség  főtitkáraként dolgozott.

10  Erdei Sándor (1915–1984) író, újságíró, irodalompolitikus. 1954–1956 között a Magyar Írók Szövetségének főtitkára volt.

11  Tatay Sándor (1910–1991) író.

12  Tatay Sándor ASimeon ház című kötete 1958-ban jelent meg a Szépirodalmi Kiadónál.

13  Tatay Sándor 1955-ben megjelent ifjúsági regénye: Kinizsi Pál.

14  Lengyel Balázs: Ezüstgaras, Ifjúsági Kiadó, Bp., 1955

15  Az estet 1955. november 5-én tartották, erről tanúskodik Lator László levele, amely a Mészöly-hagyatékban olvasható. Lásd az 5. levél jegyzetét.

16  Jánossy Ferenc (1926–1983) festő.

17  Simonffy Margot (1897–1959) előadóművész.

18  A szebeni fiúk Lengyel Balázs ifjúsági történelmi regénye, amely először 1951-ben jelent meg az Ifjúsági Kiadónál.

19  Lator László (1927) költő, műfordító, esszéista. Mészöly Polcz Alaine-nek a 92. levelében említi, hogy távollétükben neki fogja kiadni a lakást, lásd: A bilincs a szabadság legyen. Mészöly Miklós és Polcz Alaine levelezése 1948–1997, szerk., jegyz., utószó: Nagy Boglárka, Jelenkor Kiadó, Bp., 2017. 184.

20  Basch Lóránt (1885–1966) irodalomtörténész, jogász, a Baumgarten Alapítvány kurátora. Miután a nővérei 1947-ben Rómába távoztak, Városmajor utca 48. alatti háza üresen maradt második emeleti lakásába, hívta a Mészöly házaspárt. Az államosítás után, 1949-ben az illetékes kerületi lakásosztály kiutalta a lakást Mészölyéknek. Basch házában hosszabb-rövidebb ideig lakott többek között Domokos Mátyás (1928–2006) irodalomtörténész, szerkesztő és Fodor András (1929–1997) költő, műfordító is. Baschról és a házbeli életről szól Polcz Alaine Egy ház, egy kor, egy személyiség (Újhold-Évkönyv, 1989/1.), valamint az Egy ház és lakói című írása (Éjjeli lámpa, Jelenkor Kiadó, Pécs, 1996).

21  Debreczeni Gyöngyi (1914–1979).

22  Nemes Nagy Ágnes valószínűleg a következő kötethez fordította a Victor Hugo-verseket: Victor Hugo válogatott versei, ford. és bev.: Nemes Nagy Ágnes, Ifjúsági Kiadó, Bp., 1956. (A Világirodalom Gyöngyszemei sorozat)

23  Festészeti kiállítás megnyitója a budai Eötvös Clubban Lengyel Balázs és Jánosy István közreműködésével – lásd a 3. levelet.

24  Jánosy István – lásd a 2. levelet.

25  Nemes Nagy Ágnes 1954 és 1958 között a budapesti Petőfi Sándor Gimnázium tanára volt, ahol mások mellett Tandori Dezső is a tanítványai közé tartozott.

26  Lator László 1955. november 5-én Mészöly Miklósnak írt levelére utal, amely a Petőfi Irodalmi Múzeumban a Mészöly-hagyatékban található.

27  Ungvári Tamás, Kassák Lajos, Basch Lóránt.

28  Kiss Egon Edgár (1919–1985) Polcz Alaine bátyja, jogász, fotóművész. Édesapja ugyancsak Polcz Rudolf volt, de születésekor édesanyjuk, Helmeczy Zsuzsanna hivatalosan még nem vált el előző férjétől, Kiss Kálmántól, így kapta Egon a Kiss vezetéknevet.

29  Lengyel Balázsnak 1955-ben jelent meg Ezüstgaras című ifjúsági történelmi regénye (Ifjúsági Könyvkiadó, Bp.), illetve 1956-ban második, átdolgozott kiadásban A szebeni fiúk szintén ifjúsági történelmi regénye (Ifjúsági Könyvkiadó, Bp., 1956).

30  A Mészöly–Polcz-levelezés alapján valószínűsíthető, hogy a Fekete gólya című ifjúsági regényről lehet szó (Móra Könyvkiadó, Bp., 1960). A bilincs a szabadság legyen, 137., 164.

31  A Csendes délután című Mészöly-novella a Kortársban jelent meg. (1957/2. 256–266.)

32  Jánosy Istvánnak.

33  a. m.: sose lehet tudni

34  George Bernard Shaw Ottlik Géza által fordított, Szent Johanna című darabját 1955. november 25-én a Magyar Néphadsereg Színházában mutatták be Ruttkai Évával a címszerepben, Egri István rendezésében.

35  Cipi: Ottlik Géza (1912–1990) író, műfordító.

36  Szent Johanna. Történelmi színmű, ford. Ottlik Géza, utószó, jegyz.: Benedek András, Új Magyar Kiadó, Bp., 1956. (Világirodalmi Kiskönyvtár sorozat)

37  Pierre Corneille: Cid, ford. és utószó: Nemes Nagy Ágnes, Új Magyar Kiadó, Bp., 1956.

38  Feltehetően Lengyel Balázs édesanyja, Lengyel Sándorné Gonda Irén (1884–1969). Nemes Nagy Ágnes édesanyja, Nagy Jolán 1951-ben hunyt el.

39  Valószínűleg a Vigilia megjelenéséről van szó. 1949-től a lap példányszámát és terjedelmét drasztikusan csökkentették, az írásokat cenzúrázták, a szerkesztőket és munkatársakat folytonosan zaklatták. 1956 után a lap szerkesztéséből akkor már oroszlánrészt vállaló Rónay Györgyöt erőszakkal eltávolították a laptól, s csak 1969-ben térhetett vissza a szerkesztőségbe.Lásd: Lengyel Balázs: Ötvenes évek,Vigilia, 1985/2. 105.; Nemes Nagy Ágnes: Akácfák,Vigilia, 1985/2. 106–017.

40  Lengyel Balázsnak sem 1955-ben, sem 1956-ban nem jelentek meg saját néven írásai a Vigiliában. Az 1956-os első számtól új „rovat” kezdődött a lapban Az olvasó naplója címmel, amelynek szerzőjét csak csillaggal jelölték, s aki Rónay László említése szerint az időközben eltávolított Rónay György volt, lásd: uő: Egy évtized Béládi Miklós mellett, Literatura, 2003/2. A rövid recenziók olyan könyveket szemléztek, amelyekről Lengyel is szívesen írhatott, az 1956/4. számban „az olvasó” Nemes Nagy Ágnes Cid-fordításáról közölt méltatást.

41  Rónay György (1913–1978) költő, író, műfordító, 1945-től a Vigilia szerkesztőbizottságának tagja, 1969-től haláláig a lap felelős szerkesztője.

42  A Népművelési Minisztérium 1950-ben alapított havi folyóirata.

43  A három pillangó. Óvodások meséskönyve, vál. és szerk.: Réz Vera, Ifjúsági Kiadó, Bp. 1955. A kötet több Mészöly-mesét, -átdolgozást tartalmaz.

44  A Magyar Nemzetben Sebestyén György neve alatt „Hol volt, hol nem volt…” Böngészés a karácsonyi gyermekkönyvek között címmel a lap 1955. december 4-i számában. A három pillangó című kötetről szóló részt Károlyi Amy jegyzi.

45  Lengyel Balázs kritikája jelent meg a Szántó Piroska illusztrálta Mészöly-kötetről, a Hétalvó puttonyocskáról (Ifjúsági Könyvkiadó, Bp., 1955) a Dunántúl 1955/14. számában.

46  Martin Andersen Nexö: Szürke fény, ford. Jánosy István, Új Magyar Könyvkiadó, Bp., 1956.

47  Lengyel Balázs: Ezüstgaras, Ifjúsági Kiadó, Bp., 1955.

48  Eduard Mörike: Mozart prágai utazása, ford. Lengyel Balázs, illusztrálta Rogán Miklós, Európa Könyvkiadó, Bp., 1957.

49  Utalás az Aldous HuxleySzép, új világ című regényéből ismert bódítószerre: „Szóma, ha mondom, segít a gondon, egy-két köbcenti helyre biccenti”.

50  Weöres Sándor (1913–1989) költő, műfordító.

51  Füsi József (1909–1960) író, műfordító, 1936 és 1939 között a Szép Szó munkatársa. Alberto MoraviaA megalkuvó című regényének fordítása 1959-ben jelent meg a Magvető Kiadónál.

52  A Sötét jelekben megjelent hosszú elbeszélés.

53  punctum saliens: sarokpont

54  Asztalos István (1909–1960) erdélyi író, publicista.

55  Napsugár című gyermeklap Kolozsváron, főszerkesztője 1957 és 1960 között Asztalos István volt.

56  Lásd az 1956-os közös utazásukról Nemes Nagy Ágnes Erdélyi út, 1956 című naplóját a függelékben.

57  A Sötét jelek című kötetről van szó.

Tartalom

1955

1957

Jegyzetek