részlet

© Fiala Borcsa, 2023

© Jaffa Kiadó, 2023

Borító- és belívterv Tillai Tamás

Felelős szerkesztő Schultz Judit

Felelős vezető Rados Richárd

Jaffa Kiadó • www.jaffa.hu

ISBN 978 963 475 853 2

Elektronikus változat

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Soha nem szűnő hálával ajánlom ezt a könyvet a gombának, amitől a víz és a liszt elegye olyan gyönyörűséges buborékokat vet; a vajnak, amitől bármi klasszisokkal jobb lesz; a csilinek, ami arra emlékeztet, hogy ha néha fáj is, azért igenis bombasztikus dolog élni; a zsírnak, amitől az univerzum is egy fokkal kerekebb; a sajtnak, amitől minden értelmet nyer; a szerelmi bánatokon átsegítő csokoládénak; a családot összeforrasztó húslevesnek; és nem utolsósorban ajánlom azoknak, akik tudják: mindezek legmélyebb ízét enni szerető emberek adják, és az ő történeteik.

Tartalom

A tökéletes nő

Az vagy, amit megeszel

A hivatásos szakító

A más helyett hízó kutya

Joli néni és az elúszott élet

Anya szeme fénye

A perfekcionista Amál

A nyugdíjas kém

Idegesítőtelenítés

Tomaj utolsó sétája

Ditmárral nem lehet baszakodni!

„Sohasem kérdezted”

Mángold asszonyság bejön az erkélyről, és elhever a konyhapulton

Az összetört szívű Tibor

A világklasszis

Piros bugyi és egy tucat szőlőszem

Életke

Az üvöltve tüsszentő papó

Hogy neked milyen igazad van, drágám!

Világhódító Ilona

Minek az ilyennek gyerek?!

A könnyed csevegés olykor nehéz teher

Válóok

A kis termetű stewardess titka

Ezek a mai puhány férfiak!

Az Elvált Asszonyok piaca

Kártyajáték

A harmadik kérdés

Rossz időzítés

Veszélyes nő

Bertalan és a kelletlenül szopó feleség

Az új élet kezdete

A bezzegén

Mici, a maradék-mentés nagyasszonya

Mindent a maga idejében!

Kiruccanás az édenbe

A háborúban bezzeg minden szép volt!

Az elbizakodott gumó

Egy sróf

Ajándék az univerzumtól

A vágy születésének misztikuma

Ilyen a szerelem

Egyévnyi tökéletes boldogság

Ne is keress!

Szuka és a sült tészta

A legrövidebb út a nők szívéhez

Kis karcolás

Az elzabrált zsákmány

A(z átmenetileg) jó útra tért Sötét Démon

A fanyar Vera

A legrövidebb út a nők szívéhez 2.

A legtutibb fogyókúra

Nagypapa kalandos élete

Reveláció

A csodálatos Mr. Digby

Rossz humorú Károly

Az élet értelme

Minek a fakszni? Megúszós túrós pogácsa

A tökéletes reggeli

Az embereket összekovácsoló leghatalmasabb erő

Szeretném, ha szeretnének

A kapkodós őrangyal

Receptmutató

A tökéletes nő

Dávid egész héten erre a programra készült. Mindennap korábban felkelt, hogy semmiképp se csússzon meg a munkákkal, igyekezett előre dolgozni, amennyit csak tudott, hogy pénteken egy kicsit korábban el tudjanak indulni, no meg azért is, hogy a víkendjükbe garantáltan semmi se zavarjon bele. De minden áldozatot megért az, hogy végre kiruccanhatnak együtt. Ő és Ayano. Ő és a tökéletes nő. Az ő nője. Aki most, ezen a két napon csak és kizárólag az övé lesz.

Majd szétvetette az izgalom és a büszkeség, hogy egy ilyen formátumú csajt a magáénak tudhat. Ám hiába igyekezett időben végezni, az utolsó percben természetesen felhívta a főnöke, hogy hosszan egyeztessen vele a jövő heti konferenciával kapcsolatban. Dávid jól leplezte türelmetlenségét, miközben áttárgyalták a fontosabb kérdéseket. Amikor végre letették a telefont, az órájára nézett. Még nincs semmi veszve, ha gyorsan összepakol, elkerülhetik a pénteki csúcsforgalmat.

Sietve bedobált mindent a táskába, amire a hétvégén szükségük lehet. Ruhák, a szexi fehérnemű, amit Ayanónak vett ajándékba, no meg a pálca, a bilincs, a síkosító és egyéb kellékek… Dávid imádta, ahogy a szűzies megjelenésű lány a hálószobában egyszerre csak átváltozott vadmacskává. Tényleg olyan volt, mint akit pontosan neki találtak ki: tökéletes. Épp ahogy a szlogen is mondta: „mindenkinek van egyvalaki, aki pont rá vár”. Ahogy Ayano rá. Ő pedig Ayanóra. Már mióta.

Szerencséje volt, hamar kiértek a városból, és még az autópályán sem voltak túl sokan, tempósan lehetett haladni. Dávid megkönnyebbülten sóhajtott, érezte, ahogy az egész heti feszültség szépen, lassan feloldódik, és átadja a helyét a bizsergető várakozásnak. Ayano és ő az erdélyi wellness-szállodában, egy teljes hétvégén át. Csodálatos lesz. Sőt: TÖKÉLETES.

A lány megérezte a férfi hangulatában beállt változást, rámosolygott, és bekapcsolta a Dávid személyére szabott „weekend mood” lejátszási listát. A férfi egyik kezét Ayano meztelen combjára tette. Így mentek aztán jó darabig. A nap sütött, szólt a zene, ők pedig százötvennel száguldottak az autópályán. Kívánhat ennél többet egy férfi?

Dávid érezte, ahogy a tenyere elkezd izzadni a lány combján. Elvette, és beletörölte a nadrágjába. Szerencsére Ayano épp kinézett az ablakon, nem vette észre. Bár lehet, amúgy sem zavarná.

Félúton megálltak egy könnyű kora esti vacsorára a férfi kedvenc étterménél. Dávid előzékenyen kisegítette a lányt az autóból, majd bekísérte az épületbe. Minden fej utánuk fordult… de hát nem csoda, Ayano tényleg szívdöglesztő volt a tökéletes bőrével, a bombasztikus testével, az odaadásával.

Dávid kíváncsian fürkészte az asztalukhoz siető pincért, vajon másképp kezeli-e őket. De nem vett észre semmi szokványostól eltérőt.

„Egy böff saláta lesz – adta le a rendelését, majd a pincér kérdő pillantására még hozzátette: – Köszönjük, a barátnőm nem éhes, nem kér semmit.”

Ebéd közben Dávid sokat mesélt a munkájáról, Ayano pedig áhítattal hallgatta. Aztán folytatták az útjukat.

Estére értek a szállásra. Dávid boldogan tessékelte be a nőjét a szobába. Már alig várta, hogy láthassa Ayano tökéletes testét az észbontó csipkeholmikban, hogy nekifoghasson játszadozni vele… éppúgy, ahogy mindent előre eltervezett.

Ayano lassan tipegett a háló felé. Közben meg-megállt, majd egy nehézkes döccenés után továbblépett. Az ágyig azonban már nem jutott el. A hálószoba ajtajában megtorpant, kissé előredőlt, mély, búgó hangon hármat pittyent, aztán lehunyta a szemét.

„Ezt nem hiszem el…” Dávid feltépte a sporttáskája cipzárját, és idegesen elkezdte kidobálni a tartalmát a földre: a ruhákat, a combfixet, a játékszereket… Ám hiába ürítette ki az egészet, sehogy sem találta, amit keresett.

Elkeseredetten roskadt le az ágyra, és a kezébe temette az arcát, amikor ráébredt: a nagy kapkodásban Ayano töltőjét otthon felejtette.

Erdélyi böff saláta

Ez a legjobb módja annak, hogy felhasználjuk a húslevesben főtt zöldségeket. Nálunk ezek általában csak frissen fogynak el, a kihűlt répa, karalábé már a kutyának se kell. Na de erre van a remek erdélyi böff! A húslevesből kiszedegetem a puhára főtt répát, zellert, krumplit, karalábét, és lereszelem vagy apróra összevágom. (Aprítógép ezúttal nem lesz jó, mert bébipapiszerű masszát csinál belőle, azt meg ki szereti.)

Főzök 3 keménytojást, apróra vagdalok egy bögre (ez nálam 3 decis) csemegeuborkát, és megpárolok egy bögre zöldborsót.

Elkészítem a házi majonézt: két friss, nyers tojássárgáját turmixgépbe rakok, hozzákeverek két evőkanál minőségi mustárt, két kanál friss citromlevet vagy fehérborecetet, sót, borsot, majd miközben turmixolom, lassan hozzácsorgatok három deciliter olívaolajat (napraforgó is lehet). Ezt végül a párolt zöldséges, tojásos, uborkás salátához keverem. Mehet bele lila hagyma is, szintén apróra összevágva.

Az vagy, amit megeszel

Takács Loránd azóta nem rágta a körmét, hogy valahol azt olvasta: az vagy, amit megeszel. És ő egyáltalán nem akart Takács Loránd lenni, abban már volt épp elég tapasztalata. Eleinte ugyan kissé szkeptikus volt a bevitt táplálék személyiségformáló erejét illetően, de miután az anyósánál vasárnap ebédre velős pirítóst kapott a leves előtt, majd negyedórával rá olyat sikerült mondania, amire még a felesége is elismerően biccentett (ritka alkalom volt az ilyen!): „Lóri, ez aztán IGAZÁN velős megjegyzés volt!”, több se kellett neki. Onnantól fogva nemcsak a körömrágás rossz szokását hagyta el, de elkezdett odafigyelni a táplálkozására is. Ha valóban ezen múlik, akkor ő a gyomrán keresztül fogja felszabadítani önmagát!

„Tanyasi csirke: egész nap a friss levegőn!” – hirdette magát a hűtőpultban egy szárnyas, Loránd pedig már tette is a kosarába. Másnap a belőle készült paprikás csirkét falatozva (ami mellé természetesen szabad tartású tojásból készült nokedli dukált!) nyomban érezte, hogyan szabadul ki a csúf és rideg külvárosi betonirodából a lelke, amely a harmadik falattól tágas mezőkön, kamillavirágtól pöttyözött legelőkön járt. Lehunyta a szemét, és teleszívta a tüdejét a friss levegővel. „Hát igen… ez az élet!” – derült fel, hogy a módszere tényleg működik, miközben letörölte a szája széléről a paprikás szaftot.

Loránd vérszemet kapott. Egzotikus tájakra vágyott, kalandokat keresett! Ezért tízóraira brazil diót ropogtatott, uzsonnára norvég kenyérből készült szendvicset majszolt. Az epres pavlovával magát az orosz balett-táncosnőt tette magáévá, és amikor egy bevásárlóközpontban (mindenki szeme láttára!) karfiolt evett Dubarry módra (amely Du Barry grófnőről, XV. Lajos szeretőjéről kapta a nevét!), kéjes borzongás árasztotta el a testét. Még hangosan nagyot is csuklott izgalmában e pajzánul provokatív tettétől. Amikor pedig kormánypárti apósával ebédelt együtt, merészen kétszer is szedett a kelbimbóból („brüsszeli bimbó, ahogy az angol mondja! HAHAHA” – nevetgélt magában).

Loránd tányérján új értelmet, új dimenziót nyert a frankfurti virsli, az Esterházy-torta, a Rákóczi-túrós, a hawaii pizza, még a párizsis zsömle is. Falatonként szabadította ki magát börtönéből. Az igazi áttörést azonban az hozta meg, amikor a munkahelye közelében új hamburgerező nyílt. A férfi az ebédidő keretein messze túllépve, hosszan tunkolta a sült krumpliját a csípős szamurájszószba, egy aprócska maszat nem sok, annyi sem maradt a tányérján.

Amikor visszaérkeztekor behívatta magához a főnöke, hogy alaposan ledorongolja a késésért, Loránd csak az orra alatt somolygott a fröcsögő szidalmak közepette. Mondja csak, hadd mondja! Mit tudhatja a főnöke, hogy ő nyomokban japán harcost is tartalmaz!

Igazán nagyon paprikás csirke

Ami engem illet, azt szeretem, ha egy ételben rengeteg a zöldség, így a paprikás csirkét is igyekszem temérdek paprikával készíteni (ha már ez a neve!), méghozzá úgy, hogy a gyerekek ne vegyék feltétlenül észre a turpisságot. Egy titkos összetevőnek hála (amit egyébként Bohuniczky Szefi Baumgarten-díjas nyugatos írónő egy regényéből lestem el) rendszerint nem is fognak gyanút, ennek az ételnek ugyanis olyan illata lesz tőle, hogy amikor egy ízben az irodába is vittem magamnak ebédre, és elkezdtem melegíteni, a kollégáknak patakokban csorgott a nyáluk a klaviatúrára.

Egy lábasban megolvasztok egy evőkanál kacsazsírt, erre dobom aztán a felaprított vöröshagymát. Megsózom, majd alacsonyabb lángon üvegesre dinsztelem. Közben hozzákeverek 100 gramm egészen kicsire felaprított téliszalámit, Szefi néni sugallatára! Amikor mindez szépen összepirult, megszórom egy púpos evőkanál pirospaprikával, majd ráteszem a csirkecombokat. Körbepirítom, sózom, borsozom, majd hozzákeverek két felkockázott paradicsomot és öt-hat kápia paprikát. (Ha épp nem kapsz, nincs szezonja, vagy rohanásban vagy és csalni szeretnél, a bolti ajvár is remek választás, tapasztalatom szerint nem dől tőle össze a világ.)

Aláöntök egy kis vizet, majd körülbelül egy-másfél órán át rotyogtatom: én azt szeretem, ha már szinte leesik a hús a csontról. Időnként rákukkantok, nem főtte-e el aljas módon a levét. Amikor kész, a csirkéket kiszedegetem, félreteszem annyi időre, amíg a szószt összeturmixolom (így garantáltan nem bukok le a zöldségmániámmal a gyerkőcök előtt), majd mehetnek is vissza úszkálni a combok a piros szaftba. Hozzá természetesen friss nokedli dukál. Hogy azért el ne fogyjunk a sok zöldségtől!

A hivatásos szakító

– Annyira unom már Kareszt – sóhajtott fel Boglárka fájdalmasan. – Egyszerűen halálra idegesít a folyamatos rajongásával. „Így szeretlek!” „Úgy szeretlek!” Tök nyálas.

– Miért nem szakítasz vele? – kérdezte Betti.

– Jaj, tudod, mennyire utálok. Olyan ciki megmondani, aztán meg ott állnak mindig fancsali képpel. Néha még sírnak is.

– De hát nem kell feltétlenül neked szakítani, ha ennyire utálod. Tudtad, hogy van erre egy szolgáltatás?

– Hogy mi?!

– Bizony! Irtó klassz. Felhívod a pasast, elmondod a paramétereket, kivel, mikor, hol akarsz szakítani, és kész. Soha többé nem hallasz az illető felől. Imádom. Rendszeres kuncsaftjuk vagyok.

– És a pasik nem keresnek utána? Magyarázatot követelve?

– Dehogy. Épp ez a legjobb benne. Nem tudom, hogy csinálja a fickó, de szó nélkül lekopnak.

Bogi gyorsan elkérte a szakítós szolgáltatás számát, és amint hazaért, már hívta is. A telefonban reszelős férfihang vette fel az adatokat (Beregh Károly, Budapest, Ó utca 5., okt. 18. 17:00).

– Intézem, hölgyem – mondta katonásan.

Bogi soha többé nem hallott Kareszről.

Nem sokkal később összeismerkedett Zsolttal. A férfi teljesen elbűvölte.

– Zsoltihoz akarok feleségül menni. Legszívesebben most azonnal teleszülném neki a lakást! – lelkendezett a barátnőjének a telefonban. – Annyira dög! Megőrülök érte.

Épp ebédhez készülődött, már a tányérban gőzölgött a pierogi, amikor csöngettek. Magas, rossz arcú, tagbaszakadt férfi állt az ajtóban, kezében egy baltát szorongatva.

– Boglárka? – kérdezte karcos hangon. – Zsolt megbízásából jöttem.

Pierogi

A tésztához összegyúrok 250 gramm lisztet, egy kiskanál sót, 100 gramm tejfölt, 50 gramm olvasztott vajat és egy tojást, ha nagyon ragadós, teszek hozzá még lisztet, majd amikor szép bucivá formálódott, folpackba csomagolom, és hagyom egy órát pihenni. Közben elkészítem a tölteléket: 250 gramm főtt burgonyát krumplinyomón keresztülpasszírozok, hozzákeverek 150 gramm túrót, egy felaprított és lassan üvegesre dinsztelt hagymát, sózom, borsozom.

A tésztát lisztezett felületen vékonyra (kb. 3 milliméteresre) nyújtom, 8 centi átmérőjű pogácsaszaggatóval kiszaggatom, mindegyik közepére teszek egy puccantást a töltelékből, félbehajtom, a széleiket összenyomkodom. Nagy lábasban vizet forralok, a töltött tésztabatyukat lobogó, sós vízben addig főzöm, amíg feljönnek a felszínre. Akkor olvasztott vajra szedem őket, tálaláskor mehet rájuk tejföl, ropogósra pirított hagyma, de aki szereti, annak kapor is.

A más helyett hízó kutya

Béla megütközve nézte a Király utcai török büfé egyik asztala alatt fekvő kutyát. Még soha nem látott ennyire elhízott corgit, pedig állatorvosi pályafutása alatt volt dolga jó néhány korpulensebb ebbel. Úgy érezte, szakmai kötelessége figyelmeztetni a gazdáját: ha így folytatja a kedvence etetését, akkor már nem sokáig élvezheti a társaságát.

– Kicsit mintha meg lenne hízva a blöki… – szólt oda óvatosan az asztalnál ülő férfinak, aki épp egy nagyobb darab gránátalmás kacsamájat tűzött a villájára.

– Naná – felelte az, és horkanva felröhögött. – Hisz azért van.

– Bocsásson meg, nem pontosan értem.

– Olvasta ön Wilde-tól a Dorian Gray arcképét? Tudja, a fickó, aki mindenféle ocsmányságot elkövet, de az meg sem látszik rajta, csak a portréja torzul el egyre jobban.

– Azt hiszem, igen – felelte bizonytalanul Béla.

– Nos, a Wilde-módszer, képzelje, nálam is működik. Ez már a nyolcadik kutyám két éven belül. Zabálhatok, amennyi belém fér, és csak ezek a dögök híznak. Nekem meg kutya bajom – röhögött megint, majd az ujjával intett, hozhatják a következő fogást.

– Úristen, és nem sajnálja őket?

– Dehogy. Hisz erre vannak – a férfi egyre nehezebben formálta a szavakat. – Inkább ők dögöljenek bele a falánkságba, mint én, nem igaz? – böfögött hangosan.

Béla észrevette, hogy a férfi tekintete tompul, és a szeme kezd véreres lenni. Nem tehetett mást, elbúcsúzott. A fickó nem viszonozta a köszönését, üveges tekintettel meredt maga elé.

Béla zavartan ránézett, mielőtt továbbindult volna. Ekkor azonban megakadt a szeme a férfi mögött ülő vendégen.

Egy tiszta tekintetű, fess fiatalemberen, aki Béla felé emelte a pezsgőspoharát, és rákacsintott. Az asztala csak úgy roskadozott az üres üvegektől.

Gránátalmás kacsamáj

A 600 gramm kacsamájat (csirke vagy liba – nem hízott – is jó!) megtisztítom, falatkákra vágom. 50 gramm vajon megdinsztelek egy felaprított hagymát, aztán megy rá a máj. Fontos, hogy ekkor még nem sózom, mert megkeményedik. Sót majd csak a legvégén teszek rá. Helyette megszórom egy kevés borssal, egy kiskanál római köménnyel, és újfent eltűnődöm, vajon miért nem kapni rómaikömény-illatú parfümöt, amikor ennél finomabb illat nincs is a világon… talán csak a fokhagymáé! Úgyhogy nyomok bele egy (két) gerezd zúzott fokhagymát is. Körülbelül tíz perc alatt, időnként megkeverve megpirítom-sütöm a májat.

Közben megpucolok egy gránátalmát (én úgy szoktam, hogy egy nagy tálba vizet teszek, és abba merítve tisztítom meg a gyümölcsöt, akkor nem kell utána a fél konyhát újra kifesteni, de van, aki a kiverős módszerre esküszik, ahány ház, annyi szokás).

Amikor elkészült a máj, gránátalmaszirupot locsolok rá (a legtöbb ázsiai fűszerboltban lehet kapni, de ha a környékeden nem, akkor: kétbögrényi gránátalmalevet addig főzök fél bögre cukorral, amíg egészen be nem sűrűsödik, utána hozzákeverek pár evőkanál citromlevet), szórok a májra rubintos gránátalmaszemeket, és egy szép csokor összevágott koriandert is. (De ha nem szereted, el lehet hagyni.)

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Source Serif 4 – SIL Open Font License
Stick No Bills – SIL Open Font License
Zilla Slab – SIL Open Font License