Tina Seelig

A kreativitás iskolája

Michaelnek, az én szuperhősömnek

Tina Seelig

A kreativitás iskolája

Hogyan juthatsz kiváló ötletekhez, és miként valósíthatod meg őket?

Budapest, 2021

A mű eredeti címe: Creativity Rules – Get Ideas Out of Your Head Into the World

Korábban InsightOut címen jelent meg 2015-ben, első kartonált kiadás 2017, HarperCollins, a HarperCollins Publishers leányvállalata.

www.harpercollins.com

© Tina Seelig, 2015

© HarperCollins, 2017

© Bioenergetic Kiadó Kft., 2021

ISBN 978-963-291-569-2

A találmányi ciklus összes grafikáját Tina Seelig bocsátotta rendelkezésre.

Ábra 52. o. – Kevin Meier; ábra 54. o. – Elad Segev és Odelia Kohn-Oppenheim; kép 109. o. – Katherine Young; ábra 123. o. – Greg McKeweon; ábra 137. o. – CanStockPhoto, Inc.; illusztráció 176. o. – Maya Eilam. Használatuk engedélyezett.

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

© Fordította: Kozma Gyula

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Ruttkay Helga

Minden jog fenntartva. Írásos engedély nélkül a könyv egyetlen részét sem lehet felhasználni vagy sokszorosítani semmilyen módon, kivéve a kritikákban és ismertetőkben szereplő rövid idézeteket.

A könyvet Igepa papírra nyomtattuk, mely német erdőgazdaságból származik. Minden egyes kivágott fa után három új fát ültetnek, így az erdőség évről évre fenntartható módon növekszik. Fehérítési eljárásukban semmiféle kémiai anyagot (különösen klórvegyületeket) nem használnak.

Tartalom

Levél az olvasóhoz

Bevezetés

Az inspirációtól a megvalósításig

Első rész

A képzelőerő

1. Bevonódni: Az épület kulcsai

2. Elképzelni: Színház az egész világ

Második rész

A kreativitás

3. Motiválódni: A vásárló te vagy

4. Kísérletezni: Törj el pár tojást!

Harmadik rész

Az innováció

5. Fókuszálni: Ürítsd ki a szemetet!

6. Átkeretezni: Az agy újratanítása

Negyedik rész

A vállalkozói szellem

7. Kitartani: Mi tart fenn a vízen?

8. Inspirálni: Mesélj valamit!

Végkövetkeztetés

A vég és a kezdet összeér

A projektek összefoglalása

Észrevételek, meglátások

Köszönetnyilvánítás

Hivatkozások

A szerzőről

Levél az olvasóhoz

Néhány évvel ezelőtt véletlenül rábukkantam egy levélre, amelyet a huszadik születésnapom előestéjén írtam magamnak. A vastag jegyzettömbre firkált szavak egy olyan időbe röpítettek vissza, amikor tele voltam nagy álmokkal, és még nagyobb kételyekkel a megvalósításukat illetően. A levél megrendítően tárta elém, mekkora kihívást jelent a lehetőségeink kiaknázása és az álmaink valóra váltása. Megdöbbentő megerősítést jelentett az is, hogy a nem sokkal azelőtt kiadott Bárcsak 20 évesen tudtam volna mindezt! című könyvem, amely egyfajta gyorstalpaló arról, hogyan találjuk meg a helyünket a világban, valóban arról szólt, amiről szerettem volna, ha húszévesen is tudom. Hadd mutassak meg egy részletet ebből a levélből:

A jövő hónapban leszek húszéves, ami azt jelenti, hogy felnőttem: mostantól felelős vagyok magamért, és saját céljaim vannak. Csakhogy annyira messze vagyok ettől. Érdekes akarok lenni, de egyáltalán nem találom magam érdekesnek. Intelligens akarok lenni, de nem vagyok az. Szeretnék olyan ember lenni, akivel szívesen találkoznék, de ez annyira reménytelennek tűnik. […] Lehet, hogy nevetségesen magas célokat tűztem ki magam elé, és jobb lenne, ha bele se kezdenék.

Ez a levél tudatosította bennem, hogy mekkora utat tettem meg – attól a húszévestől, aki tele volt reménnyel és izgatottsággal, vajon merre is induljon felnőttkori utazására, addig a felnőttig, akinek tekervényes utakon sikerült elérnie, hogy igazán örömteli hivatása lett. Számtalan más huszonéveshez hasonlóan én is arra vágytam, hogy valami értelmes dolgot csináljak, de azt már nem tudtam, hogyan tudnám az energiaforrásaimat arra használni, hogy megtaláljam a célhoz vezető utat. Most, harminc évvel később úgy érzem, hogy három olyan elem van, amelyek elengedhetetlenek ahhoz, hogy hidat építs a jövőbe.

Az első a vállalkozói gondolkodás, amely lehetővé teszi, hogy a világot lehetőségekben gazdagnak lásd. Mindenki a maga szerencséjének a kovácsa, és csak rajtad áll, hogy a szabályokat ajánlásoknak lásd, és megengedd magadnak, hogy megkérdőjelezd az előfeltevéseket. Ezekről a tanulságokról szól a Bárcsak 20 évesen tudtam volna mindezt! című könyvem. Ebben így írtam:

Reményeim szerint a könyvben szereplő történetek alátámasztják, hogy határtalan lehetőség adódik abból, ha elhagyod a komfortzónádat, hajlandó vagy kudarcot vallani, figyelmen kívül hagyod a lehetetlent, és minden lehetőséget megragadsz, hogy rendkívüli legyél. Igen, ezek a lépések káoszt hoznak az életedbe, és kizökkentenek az egyensúlyodból. De olyan helyekre is eljuthatsz így, amelyekről még csak nem is álmodtál, és olyan szemüveget adnak, amelyen keresztül a problémákat lehetőségnek láthatod. Mindenekfelett azonban növelik az önbizalmadat abban, hogy a problémák megoldhatók.

(Vizdák Károly fordítása)

A második egy speciális eszközkészlet a problémák megoldásához és azoknak a lehetőségeknek a kihasználásához, amelyekkel útközben elkerülhetetlenül találkozunk. Ezeket a következő, inGenius: A Crash Course on Creativity (Zsenialitás: Gyorstalpaló a kreativitáshoz) című könyvemben írom le, amely azt szemlélteti, hogyan lehet mind a belső, mind a külső környezeti tényezőket kihasználni ahhoz, hogy felszabadítsuk magunkban a teremtőerőt:

A kreativitás fokozható a megfigyelés és a tanulás képességének finomításával, az ötletek összekapcsolásával és ötvözésével, a problémák átfogalmazásával, valamint azzal, ha nem állunk meg az első helyesnek tűnő válasznál. A kreatív teljesítményt növelhetjük, ha olyan környezetet alakítunk ki magunk körül, amely kedvez az új ötletek születésének, ha innovációra optimalizált csapatokat építünk, vagy ha olyan kultúrát támogatunk, amely ösztönzi a kísérletezést.

A harmadik pedig egy világos ütemterv az inspirációtól a megvalósításig. Ez az a könyv, amit most a kezedben tartasz. Szerencsésnek érzem magam, amiért taníthatom ezeket a készségeket a Stanford Egyetem hallgatóinak. A menedzsmenttudományi és mérnöki tanszék professzoraként és a Stanford Technology Ventures Programnak (STVP) – a Stanford School of Engineering vállalkozói központjának – igazgatójaként az a szerepem, hogy segítsem a fiataloknak felismerni és megragadni a lehetőségeket. Az STVP-nél az a célunk, hogy elősegítsük azokat a készségeket, amelyek lehetővé teszik, hogy a hallgatók karriert építsenek, munkájukkal gazdagítsák a szervezetet, ahol dolgoznak, és teljes életet élhessenek. Mindezt formális tanfolyamok, tanórán kívüli programok, valamint workshopok keretében valósítjuk meg, amelyek nyitva állnak a hallgatók és oktatók számára a világ minden tájáról. Az STVP filozófiájának lényegét a falunkra festett szlogen fogalmazza meg:

A vállalkozók sokkal többet tesznek annál, mint ami lehetségesnek tűnik, mégpedig sokkal kevesebből, mint amennyi lehetségesnek látszik.

Ahogyan ez a mottó is elárulja, a vállalkozói szellem nem csupán üzleti vállalkozásokra érvényes, hanem az élet minden területére. A vállalkozói szellem magában foglalja az olyan ismeretek, készségek és attitűdök kiépítését, amelyek segítenek a problémákat lehetőségként látni, és az erőforrásokat arra használni, hogy megvalósítsuk az ötleteket. Mindegy, hogy rockzenekart alakításáról, világ körüli út tervezéséről, vagy cégalapításról van szó. Ez a könyv segítséget ad ahhoz, hogy életre keltsd az ötleteidet – bármi legyen is az.

A többi könyvemhez hasonlóan ebben is bátorítani szeretnélek, hogy gyere el az óráimra a Stanfordra. Úgy írtam meg ezt a könyvet, hogy szavaim gondolkodásra és cselekvésre ösztönözzenek. Először bevezetem az általános fogalmakat, majd történetekkel illusztrálom őket. Megosztom személyes élményeimet, a tanítványaim tapasztalatait, valamint az érintett fogalmakkal kapcsolatos kutatásokat. Sok példa a Szilícium-völgy nagy újítóitól és vállalkozóitól származik; ezeket a világ minden tájáról származó esetek egészítik ki.

Az egyes fejezetek végén javaslatot teszek olyan feladatokra, amelyeket a fogalmak megerősítése érdekében elvégezhetsz. Ezek a projektek az élmény fontos részét képezik: ugródeszkaként segítik, hogy eljuss az ötlettől a cselekvésig. Van köztük olyan, amely csupán néhány perc személyes reflexiót igényel, másokhoz viszont le kell tenni a könyvet, és megoldani egy adott feladatot. Határozottan hiszem, hogy minden tanulás tapasztalati jellegű. Ha nem foglalkozol aktívan az anyaggal, akkor nem fog megragadni.

Örülök, ha visszajelzést küldesz arról, hogyan használtad a könyvet és hogy sikerültek a könyv által inspirált projektek. Írhatsz e-mailt a tseelig@gmail.com címre vagy követhetsz a Twitteren a @tseelig nicknév alatt.

A kreativitás menő!

Tina

Bevezetés

Az inspirációtól a megvalósításig

Hogyan éreznéd magad, ha a legrosszabb dolog alapján ítélnének meg, amelyet valaha tettél?

Ezt a kérdést a San Quentin állami börtön egyik lakója tette fel a hallgatóimnak, amikor tavaly ott jártunk. A börtönlátogatás a kreatív problémamegoldás tanfolyamunk részét képezte, és a hallgatóknak arra kellett koncentrálniuk, hogyan lehetne újratervezni a fogságból a szabadságba jutás élményét.

A projekt az egész osztály kíváncsiságát felkeltette, ugyanakkor aggódtak is a kirándulás miatt. Senki sem járt még közülük börtönben, és féltek attól, hogy veszélybe kerülhetnek.

Aggodalmaik ellenére a diákok felkészültek a látogatásra. Fekete ruhát vettünk fel, hogy könnyen megkülönböztethetők legyünk a „kékruhásoktól”, és a jogosítványunkon, kocsikulcson, és egy-egy üveg ásványvízen kívül mást nem vittünk magunkkal. Így érkeztünk meg a börtönhöz. Több mint egy órába telt, mire a többlépcsős biztonsági ellenőrzésen átjutottunk, és végül a hatalmas kapuk nagy robajjal bezáródtak mögöttünk. A beléptetési folyamatot tovább lassította, hogy amikor megérkeztünk, éppen létszámellenőrzést tartottak. A fogvatartottak létszámellenőrzésére naponta többször is sor kerül, és ha csak egyetlen emberrel is kevesebbet számolnak, újrakezdik.

Keresztülgyalogoltunk egy udvaron, amelyet a fogvatartottak a menny és pokol közötti útnak neveznek. Az egyik oldalon a kápolna áll, a másik oldalon pedig az az épület, amelyben a magánzárkák sorakoznak. Ezután áthaladtunk a nagy, kövezett udvaron, ahol a fogvatartottak levegőznek és testmozgást végezhetnek; magas falak vették körül, az őrtornyokban fegyveres őrök álltak. Végül elértük azt a helyiséget, ahol a The Last Mile (Az utolsó mérföld) elnevezésű programban részt vevő férfiakkal találkoztunk.

A két sikeres vállalkozó, Chris Redlitz és Beverly Parenti által alapított „Az utolsó mérföld” program célja, hogy olyan üzleti és technológiai készségeket tanítson a fogvatartottaknak, amelyek felkészítik őket a börtön utáni életre. A legkülönfélébb területeken járatos önkéntesekkel karöltve, hetente kétszer, hat hónapon át negyven fogvatartott csoporttal találkoznak, a vállalkozói szellemre tanítják őket, és segítik őket az írásos kommunikáció, a nyilvános beszéd és a számítógépes készségek fejlesztésében.

„Az utolsó mérföld” program résztvevői egy-egy üzleti tervet dolgoznak ki, és elsajátítják a megvalósításához szükséges technikai készségeket. Azt is megtanulják, hogyan foglalják össze üzleti ötletüket egy olyan, ötperces beszédben, amely hatékonyan kommunikálja a tervüket. Fél év után bemutatják ötletüket az üzleti vezetőkből és rabtársakból álló közönségnek. Néhány példa a börtönben született korábbi projektekre: Fitness Monkey – egy startup, amelynek az a célja, hogy segítsen a szenvedélybetegeknek azzal, hogy a kábítószer-függőséget az egészséges fitneszfüggőséggel helyettesíti; TechSage – börtönviselteknek segít mobilalkalmazás-fejlesztőkké válni, hogy büntetésük után munkát kaphassanak; Funky Onion – olcsón felvásárolják a sérült gyümölcsöket és zöldségeket, és olyan éttermeknek adják el, amelyeket nem zavar a fura külső, és megfőzik a sérült árut. A legfontosabb, amit ezek a férfiak megtanulnak, az, hogy hogyan tekinthetik magukat olyan vállalkozóknak, akik utat teremthetnek egy jobb jövő felé.

Kezdeti aggodalmaik ellenére a hallgatók félelme röviddel azután semmivé foszlott, hogy találkoztak „Az utolsó mérföld” programban részt vevő férfiakkal, és felismerték, hogy sokkal több közöttük a hasonlóság, mint a különbség. A diákokhoz hasonlóan a fogvatartottak is arra vágytak, hogy beindítsák az életüket, és megvalósítsák álmaikat. Amikor azt kérdezték a hallgatóktól, hogy hogyan éreznék magukat, ha csak a legrosszabb dolog alapján ítélnék meg őket, amit valaha tettek, a fiatalok arcán látszott, hogy értik a problémát.

A diákok több órát töltöttek a fogvatartottak között, és megismerték azokat a kihívásokat, amelyekre a börtönből szabadulás után nekik fel kell készülniük. Megtudták, hogy a kaliforniai fogvatartottak több mint 60 százaléka három éven belül újra börtönbe kerül. Ez a visszaesési arány a remény hiányát mutatja. Azok, akiket szabadon engednek – gyakran évtizedekkel azután, hogy bebörtönözték őket – egy olyan világgal szembesülnek, amelyben kevés a lehetőség, amely tele van előítéletekkel, viszont alig nyújt segítséget ahhoz, hogy újjáépítsék az életüket. Amikor a jövőjükbe tekintenek, sokan nem látnak mást, csak ködöt, és nincs világos út előttük.

Mindegyik csapat kiválasztott egy konkrét problémát, például azt, hogy börtönviseltként hogyan lehet munkát találni, vagy hogy mi a megoldás a lakhatásra a szabadságvesztés véget érésével. Több száz megoldást dolgoztak ki ezekre a problémákra, majd a legígéretesebb ötleteket letesztelték. A projekt célja az volt, hogy lehetőséget biztosítson a hallgatóknak arra, hogy alkalmazzák az osztályban tanult eszközöket, és lássák, hogyan lehet ezeket a készségeket értelmes, valós problémák megoldására felhasználni.

Számos felvetett ötlet bizonyult innovatívnak, és néhányat azonnal meg is lehetett valósítani. Az egyik csapat például családcsereprogramot tervezett, hogy a frissen szabadult férfiak otthoni környezetben élhessenek és elsajátíthassák a mindennapi élethez szükséges készségeket. Ha ők már sikeresen kialakították magukban ezeket a készségeket, akkor ők lehetnek a házigazdái más, nemrégiben szabadon bocsátott fogvatartottaknak. Egy másik csapat egy speciális álláskeresési weboldal ötletét dolgozta ki a volt fogvatartottak számára, ahol leírhatják történetüket leendő munkaadóiknak. Egy másik csapat azt javasolta, hogy alakítsanak ki egy, a börtön épületéhez kapcsolódó piacteret, amely lehetővé teszi a feltételes szabadlábra helyezéshez közel álló bentlakók számára, hogy kapcsolatba lépjenek a helyi közösséggel annak érdekében, hogy valódi kapcsolatokat építsenek ki a közösség tagjaival, még mielőtt szabadon bocsátanák őket.

Az is bűn, ha nem tanítjuk meg az embereket a vállalkozói szellemre. Mindannyian felelősek vagyunk a saját életünkért és a globálisabb problémákért. Az innovációhoz és a vállalkozói képességekhez kapcsolódó készségek rendkívül fontos szerepet játszanak abban, hogy észleljük és megragadjuk ezeket a lehetőségeket. A közoktatásból kikerülő fiataloknak úgy kell belépniük az életbe, hogy azt érzik, képesek menedzselni a rájuk váró lehetőségeket és kihívásokat.

Sokan úgy vélik, hogy ezeket a készségeket nem lehet tanítani. Az innovációt és a vállalkozói szellemet velünk született készségeknek tekintik, amelyeken nem lehet változtatni. Pedig ez nem igaz – ezek a készségek nagyon is tanulhatók, és a mi felelősségünk, hogy minden korosztályt megtanítsunk a vállalkozói szellemre, lehetővé téve, hogy kitalálják azt a világot, amelyben élni akarnak.

Óhatatlanul felvetődik a kérdés: „Miért gondolják sokan úgy, hogy a kreativitást és vállalkozói szellemet nem lehet tanítani?” Szerintem ez a nézet abból fakad, hogy nem rendelkezünk sem világos szókinccsel, sem az inspirációtól a megvalósulásig tartó folyamat ismeretével. Más területek – mint például a fizika, a biológia, a matematika és a zene – óriási előnyt élveznek a tanítás terén. Rendelkeznek olyan definíciókkal és taxonómiai összefüggésekkel, amelyek biztosítják a készségek elsajátításához szükséges strukturált megközelítést. Ha például nem rendelkeznénk az erő (F), a tömeg (m) és a gyorsulás (a) definíciójával, valamint a kapcsolatukat leíró képlettel (F = m × a), akkor nem létezhetnének sem autók, sem repülőgépek, sem űrhajók. A definíciók és egyenletek lehetővé teszik az alapelvek leírását és azok konstruktív módon történő alkalmazását.

Egy kreatív folyamat esetén sajnos beérjük lazább terminológiával. Amikor a kreativitás meghatározását kérem a hallgatóságomtól, az osztályteremtől a vállalati irodáig, számos különféle választ kapok. A legtöbben így kezdik: „Számomra a kreativitás azt jelenti, hogy…”, és a leggyakrabban aztán azzal fejezik be, hogy „a szokványostól eltérő módon gondolkodni”.

Ennek azonban, bármilyen jól hangzik is, nem sok értelme van. A valóságban a kreativitás olyan komplex készségeket, attitűdöt és cselekvést igényel, amelyek szorosan kapcsolódnak a fantáziához, az innovációhoz és a vállalkozói szellemhez. Kreativitásunk kiaknázásához határozott definíciókra van szükség mind a kreatív, mind a vállalkozói folyamat egyes részei tekintetében. Egy közhelyes kifejezés semmit nem ér.

Őszintén szólva én is ugyanolyan bűnös voltam, mint bárki más, amennyiben sokáig nem határoztam meg egyértelműen az innovációval és a vállalkozói szellemmel kapcsolatos kifejezéseket. Több mint tizenkét éve vezettem már egy „Kreativitás és innováció” nevű tanfolyamot, de általában szinte egymással felcserélhetően használtam a fantázia, a kreativitás és az innováció szavakat. Egy sor olyan készséget és eszközt tanítottam, amelyek segítenek átformálni a problémákat, megkérdőjelezni az előfeltevéseket és összekapcsolni a gondolatokat, de nem volt egy nagyobb, átfogóbb keretrendszerem, amelybe beleilleszthettem volna őket.

Miután évekig elmélyülve tevékenykedtem ezen a területen, rájöttem, hogy itt bizony óriási hiányosság áll fenn. Egy erős keretrendszer nélkül nem tudjuk megtanítani vagy elsajátítani azokat a készségeket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy következetesen haladjunk az alkotófolyamat során. Célom ebben a könyvben az, hogy összefoglaljam, mit tudunk a kreativitásról és a vállalkozói szellemről, hiszen csak így tudjuk ezeket a készségeket szigorú és megismételhető módon meghatározni, megtanulni, megtanítani és begyakorolni. Az innováció és a vállalkozói szellem rendkívül fontos eszközt jelent mind az egyének, mind a csoportok, csapatok, szervezetek vagy egész közösségek számára. Ezekkel az eszközökkel személyes cselekvőképességhez jutunk, elősegítjük a szervezeti változásokat, és felkészülten várhatjuk azokat a problémákat, amelyekkel a mai világban találkozunk.

Először is, a készségeknek van egy belső hierarchiája, amely a fantáziával kezdődik:

A fantázia kreativitáshoz vezet.

A kreativitás innovációhoz vezet.

Az innováció vállalkozói szellemhez vezet.

A készségek e váza hasonlít az írás és az olvasás készségéhez: A csecsemő ösztönösen gügyög, zajokat ad ki, hogy kommunikáljon. Lassan megtanulja, hogyan állítsa ezeket a zajokat a saját szolgálatába, és hogyan alkosson belőlük szavakat. Ezután megtanulja összekapcsolni a szavakat mondatokká, a mondatokból pedig történeteket alkot. Ezek a történetek hatással vannak mindenkire, aki hallja. A pedagógusok nagy gondot fordítanak arra, hogy menet közben megtanítsák az összes alapkészséget, beleértve a szókincset, a nyelvtant, az olvasást és az írást.

zaj szó mondat történet

Óriási szükségünk lenne egy kiegészítő módszertanra a kreativitás, az innováció és a vállalkozói szellem felszabadításához és elsajátításához. Az alábbiakban javaslatot teszek arra, hogyan és milyen definíciók mentén juthatunk el a képzelőerőtől a vállalkozói szellemig. Ezt találmányi ciklusnak hívom. A ciklus átfogja az egész folyamatot, és szemlélteti, hogy a végeredmény hogyan vezet vissza a kezdőponthoz. A kulcsszavakkal egyúttal ad egy rövid, világos vázat is, így nem kell mindig minden lépést felsorolnunk, amikor az ötlettől a cselekvésig tartó folyamatról beszélünk.

A találmányi ciklus

- A fantázia az, amikor el tudunk képzelni olyan dolgokat, amelyek nem léteznek.

- A kreativitás az, amikor a fantáziát valamilyen kihívásra alkalmazzuk.

- Az innováció az, amikor a kreativitást arra alkalmazzuk, hogy egyedi megoldásokat hozzunk létre.

- A vállalkozói szellem az, amikor az innovációt arra alkalmazzuk, hogy beárazzuk az ötleteinket, és ezáltal mások képzelőerejét is ösztönözzük.

Vizsgáljuk meg egyenként ezeket a lépéseket!

A fantázia az, amikor el tudunk képzelni olyan dolgokat, amelyek nem léteznek. Ehhez kíváncsiságra, bevonódásra, valamint arra a képességre van szükség, hogy el tudjuk gondolni az ötleteket. Ezt a természetes készséget valós és kitalált élmények is befolyásolják. Ezért minél változatosabb élményekre teszünk szert – mint amilyen az utazás, az olvasás, a konyhaművészet, a zene vagy a filmek –, annál erőteljesebb lesz a képzelőerőnk. Ötleteink és gondolataink jól elvannak az agyunkban is, de dönthetünk úgy is, hogy megosztjuk őket másokkal. El tudok képzelni például egy olyan állatot, amely egy macska és egy madár kereszteződése, vagy egy olyan menüsort, ahol először a desszertet szolgálják fel. Ezeket a gondolatokat vagy megtartom magamban, vagy megosztom másokkal – ez esetben én már meg is tettem.

A kreativitás az, amikor a fantáziát valamilyen kihívásra alkalmazzuk. A kreatív ötletek egyfelől egy adott igényt elégítenek ki, másfelől manifeszt módon jelen vannak a világban. Számodra új ötletek, mások számára azonban nem feltétlenül azok. Fontos különbséget tenni a fantázia és a kreativitás között. Fantázia az, amikor a gondolataidat tengerparti jelenetekkel töltöd meg, kreativitás pedig az, ha a fantáziád segítségével mondjuk megfested ezt a jelenetet. A fantázia része, ha elképzelsz egy napelemes autót, a kreativitás pedig az, ha valóban meg is építed.

Ez a terminológia összhangban áll a kreativitással kapcsolatos tudományos kutatásokkal. Mark Runco és Garrett Jaeger, a Georgiai Egyetem Torrance Kreativitási Központjának munkatársai a kreativitás tudományos definícióit foglalták össze a Creativity Research Journal szakfolyóirat „A kreativitás standard meghatározása” című cikkükben. Röviden összefoglalva a következőket írják: „A kreativitás mind eredetiséget, mind hatékonyságot igényel. […] Az eredetiség létfontosságú a kreativitás szempontjából, de nem elegendő. […] Az eredeti dolgoknak hatékonyaknak is kell lenniük ahhoz, hogy kreatívnak tekintsük őket.” Erre reflektálva Sir Ken Robinson, a terület szakértője megjegyzi, hogy „nem kell, hogy egy a kreatív ötlet eredeti legyen az egész világ számára; elég, ha számodra az, és értéket tulajdonítasz neki”.

Az innováció az, amikor a kreativitást arra alkalmazzuk, hogy egyedi megoldásokat hozzunk létre. Az innovatív ötletek nemcsak a feltalálójuk, hanem az egész világ számára újdonságot jelentenek. Ehhez az kell, hogy a világot új szemszögből szemléljük, megkérdőjelezzük előfeltevéseinket, új keretbe helyezzük a szituációkat, és egymástól távol eső tudományterületeket kapcsoljunk össze. Az így támadt, áttörő erejű ötletek olyan lehetőségeket eredményeznek, és olyan kihívásokra adnak választ, amelyekkel mindaddig nem foglalkozott senki ilyen módon. A felszínes megfigyelés számára úgy tűnhet, hogy mindez alig különbözik a kreativitás fogalmától. Pedig a különbség nagyon is jelentős, hiszen az innováció azt kívánja meg, hogy messze túllépjünk a hétköznapi, kreatív problémamegoldáson.

A vállalatok azért keresik az innovációt, mert áttörő ötleteket akarnak versenyeztetni egy rendkívül dinamikus piacon. A mai világ tele van újdonságokkal, mint a 3D nyomtatás (1984), a webböngésző (1990), vagy éppen a gombából készült szigetelés (2007). Innovációk minden tudományterületen és vállalkozási formában előfordulnak, beleértve a matematikát, a művészetet, a zenét és a konyhaművészetet.

A vállalkozói szellem az, amikor az innovációt arra alkalmazzuk, hogy beárazzuk az ötleteinket, és ezáltal mások képzelőerejét is ösztönözzük. Nyilvánvaló, hogy a vállalkozó szellemre elengedhetetlen szükség van azokban a cégekben, amelyeket kimondottan az innovációk üzleti hasznosítására hoztak létre, ám ez a szellem ugyanilyen fontos minden olyan vállalkozásban, amelynek sikeressége attól függ, hogy vállalkozói gondolkodással mennyire tudja kezelni a nehéz problémákat. A vállalkozó szellemű orvosok életmentő eljárásokat dolgoznak ki és tesznek közkinccsé; a vállalkozó szellemű oktatók hatékony tanítási technikákat találnak ki és alkalmaznak; a vállalkozói szellemű döntéshozók pedig úttörő törvényeket dolgoznak ki és hajtanak végre a társadalmi problémák kezelése érdekében.

Sokan – tévesen – azonosítják az innovációt és a vállalkozói szellemet azzal, hogy állításuk szerint az innovációnak fontos hatást kell gyakorolnia a világra. Ez rettenetesen zavaró. Rengeteg olyan újítás – áttörő ötlet – létezik, amely különféle okokból soha nem jut túl a garázson vagy a laboratóriumon. Talán hiányzik az ösztönzőerő, hogy egy adott innovációt piacra dobjanak; talán pénzügyi vagy kulturális akadályai vannak a megvalósításnak. De még ha egy innováció nem is éri el a szökési sebességet, attól még innovációnak számít.

A találmányi ciklus körkörös folyamat, de nem ördögi kör: a vállalkozók mások képzelőerejének ösztönzésével váltják valóra saját ötleteiket. Ide tartoznak mindazok, akik csatlakoznak az erőfeszítésekhez, akik finanszírozzák a vállalkozást, vagy akik megvásárolják a terméket. Ez a modell jól írja le mind a startup vállalkozásokat, mind a már bejáratott cégeket, de az összes olyan újítót is, ahol egy új ötlet megvalósítása – legyen az termék, szolgáltatás vagy műalkotás – a képzelőerő kollektív növekedését eredményezi. Gondoljunk csak arra, hogy az olyan platformok, mint az iPhone, a zsírkréta, vagy akár a konyhai tűzhely hogyan szabadította fel emberek millióinak fantáziáját és kreativitását, akik inspirációt merítettek a feltáruló lehetőségekből, és hogy a futballcsapatoktól a kutatócsoportokig bármilyen szervezet vezetői hogyan tudják ösztönözni honfitársaik képzelőerejét. A vállalkozói szellem megfertőz másokat, ami a fantázia, a kreativitás, az innováció és a vállalkozói szellem újabb és újabb hullámaihoz vezet.

De ami a legfontosabb: a találmányi ciklus keretrendszere lehetővé teszi számunkra, hogy kielemezzük ezt az utat, és leírjuk azokat a cselekvéseket és attitűdöket, amelyek elengedhetetlenek ezeknek a képességeknek a tanításához és elsajátításához. Át tudjuk tekinteni az egyes szakaszokat, és meghatározhatjuk, hogyan sajátítsuk el az ide tartozó képességeket, mielőtt továbblépnénk a következő szakaszba.

Először még hosszú listám volt a ciklus egyes szakaszaihoz tartozó készségekről, és ezt szűkítettem le egy-egy olyan, jellegzetes cselekvésre és egy-egy jellegzetes attitűdre, amelyeknek az adott szakaszban meg kell történniük. Mind az attitűd, mind a cselekedetek azért fontosak, mert viselkedésünket mélyen befolyásolják, és vezérlik gondolkodásmódunkat. Megfelelő hozzáállás nélkül a találmányi ciklus kemény munkája hiábavaló. E célok eléréséhez elkötelezettnek, motiváltnak, koncentráltnak és kitartónak kell lenni.

A találmányi ciklushoz tartozó attitűdök és cselekvések

- A fantázia azt kívánja meg, hogy bevonódjunk és alternatívákat tudjunk elképzelni.

- A kreativitás azt kívánja meg, hogy motiváltak legyünk, és merjünk kísérletezni.

- Az innováció azt kívánja meg, hogy fókuszáljunk, és új keretbe helyezzük, milyen egyedi megoldások lehetségesek.

- A vállalkozói szellem azt kívánja meg, hogy kitartsunk és inspirálni tudjunk másokat.

Lássuk, hogyan működnek ezek az elvek a gyakorlatban! Kate Rosenbluth a Stanford Egyetem biotechnológiai-innovációs munkatársaként hónapokat töltött el egy kórházban, ahol ideggyógyászokat és idegsebészeket figyelt meg. Orvostudományi, mérnöki és üzleti háttérrel rendelkező csapattársaival az volt a céljuk, hogy megtudják, melyek az orvosok és a betegek legfontosabb olyan igényei, amelyek nem teljesülnek.

A fantázia szakaszában, amely bevonódást és képzeletet igényel, Kate és csapata több száz megoldandó problémát szedett össze a járóbeteg-kezeléstől a sebészeti problémákig. Azzal, hogy elmerültek a kórház életében, és nyitva tartották a szemüket, számtalan olyan fejlesztendő területet vettek észre, amelyek egyébként rejtve maradtak volna előttük.

A csapatot megdöbbentette például, hogy milyen sokan küzdenek súlyos kézremegéssel, amely akadályozza őket a mindennapos feladatok elvégzésében, például abban, hogy megfogjanak egy kávéscsészét, vagy begombolják az ingüket. A kutatók megtudták, hogy az Egyesült Államokban nyolcmillióan szenvednek reszketéssel járó neurológiai betegségekben, amit alig enyhítenek a gyógyszerek. A leghatékonyabb kezelés a mély agyi stimuláció, egy megterhelő és költséges beavatkozás, amelyhez végleges agyi implantátumra, valamint a mellkas falába épített akkumulátorra van szükség. Azzal, hogy aktívan bevonódtak, a csapat tagjai el tudták képzelni egy alternatív megoldás lehetőségét.

A kreativitás szakaszában, a motiváció és a kísérletezés hajtóerejétől vezérelve, a csapat szakértőkkel találkozott, tüzetesen átnézte a szakirodalmat, és alternatív megoldásokat próbált ki annak érdekében, hogy megtalálja a lehetséges megoldást. Új kezelésekkel kezdtek kísérletezni, és újra rátaláltak néhány olyan megoldásra, amelyet korábban mások már kipróbáltak.

Az innováció szakaszában Kate és csapata olyan ismereteket szerzett, amelyek megváltoztatták a reszketés kezelésével kapcsolatos gondolkodásmódjukat. Felfigyeltek rá, hogy míg a betegek a karjuk és a kezük tüneteire koncentráltak, a meglévő terápiák főleg az agyra összpontosítottak. Ez a meglátás olyan, a végtagokon viselhető eszközök kifejlesztéséhez vezetett, amelyek a remegést a forrásánál kezelik. Ez a módszer nemcsak hatékonynak bizonyult, de kiküszöbölte a gyógyszerek mellékhatásait és az agyi műtétek kockázatait is.

A vállalkozói szakaszban Kate céget alapított, a Cala Health nevű vállalatot, amely hatékony, biztonságos és megfizethető orvostechnikai eszközök fejlesztését és gyártását tűzte ki célul neurológiai betegségek kezelésére. Mire eljutottak a termékek forgalomba hozataláig, számos kihívást kellett leküzdeni – össze kellett szedni egy csapatot, meg kellett szerezni az amerikai gyógyszerügynökség engedélyét, elő kellett teremteni a tőkét, és végül le kellett gyártani és piacra kellett dobni az eszközt. Ezekhez a feladatokhoz a kitartás mellett az kell, hogy ösztönözni tudjunk másokat arra, hogy finanszírozzák a vállalkozást, csatlakozzanak a céghez, és megvásárolják a terméket. Az első termék kifejlesztése közben Kate további felismerésekre is szert tett, és új ötletei támadtak más betegségek hasonló megközelítéssel történő kezelésére, így a ciklus körbeért, és Kate megérkezett újra a fantáziához!

Fontos kiemelni, hogy ha már többször végigmentél a találmányi cikluson, akkor az összes készséget egyszerre kezded használni. A keretrendszer útmutatást nyújt az ötletek megvalósításához szükséges készségek elsajátításához, és ez a vázszerkezet a használattól egyre csak erősödik. Ráadásul a vállalkozói erőfeszítések során nem kell mindenkinek rendelkeznie az összes képességgel. Viszont minden vállalkozásnak le kell fednie valahogy mindegyik szempontot. Ha nincsenek látomásos ötletgazdák, akik bevonódnak a világba, és képesek alternatívákat elképzelni, akkor nem állnak elő izgalmas lehetőségek. Ha nincsenek kreatív alkotók, akik motiváltak arra, hogy foglalkozzanak egy kihívással, és elvégezzék a megoldáshoz szükséges kísérletezést, akkor nem oldódnak meg a problémák. Ha nincsenek újítók, akik megkérdőjelezik az előfeltevéseket, és új keretbe helyezik a problémákat, akkor nem jönnek létre friss ötletek. És végül, ha nincsenek kitartó, másokat inspiráló vállalkozók, akkor az innovációk az üzletek polcain fognak megporosodni.

Emellett az is igaz, hogy minden vállalkozó képes kreatív ötletekkel előállni, de nem feltétlenül vannak innovatív meglátásai. Ez történik például, ha valaki új kávézót nyit vagy zenekart alapít. Átugorják a találmányi ciklus fontos lépéseit, amennyiben fantáziájukat arra használják, hogy foglalkozzanak egy problémával (kreativitás), de a kreativitásukat már nem használják arra, hogy egyedi megoldást keressenek (innováció). Nincs is ezzel baj. Csak éppen elmulasztják a lehetőséget, hogy továbblépjenek és kitalálják, mitől lesz a vállalkozásuk más, mint a többi.