Garrett Ryan

PUCÉR SZOBROK,
DAGADT GLADIÁTOROK,
HARCI ELEFÁNTOK

Minden, amit tudni szeretnél
az ókori görögökről és rómaiakról

Kossuth Kiadó

Tartalom

Előszó

I. rész:  MINDENNAPI ÉLET

1  Miért nem hordtak a görögök és a rómaiak nadrágot?

2  Hogyan borotválkoztak?

3  Milyen háziállatokat tartottak?

4  Használtak-e valamilyen születésszabályozási módszert?

5  Milyen eséllyel éltek túl egy sebészi beavatkozást?

6  Mi számított a legkülönlegesebb ínyencfalatnak?

7  Mennyi bort ittak?

8  Hogyan mérték az időt?

II. rész:  TÁRSADALOM

9  Milyen hosszú ideig éltek?

10  Milyen magasak voltak?

11  Mennyi pénzt kerestek?

12  Mennyire voltak veszélyesek a városaik?

13  Milyen gyakran szabadították fel a rabszolgákat?

14  Gyakori volt-e a válás?

15  Hogyan ítélték meg a férfiak és a fiatal fiúk közötti viszonyt?

16  Miért volt az ókori világban olyan sok meztelen szobor?

III. rész:  HITVILÁG

17  Hittek-e a görögök és a rómaiak a saját mítoszaikban?

18  Hittek-e a szellemekben, a szörnyekben és/vagy a földönkívüliekben?

19  Gyakorolták-e a mágiát?

20  Végrehajtottak-e emberáldozatot?

21  Tényleg a füsttől bódult el a delphoi jósnő?

22  Mennyi ideig élt még a pogány kultúra az ókor letűnte után?

IV. rész:  SPORT ÉS SZÓRAKOZÁS

23  Voltak-e hivatásos sportolók az ókorban?

24  Hogyan edzettek? Kocogtak és használtak-e súlyzókat?

25  Utazgattak-e kedvtelésből az ókori emberek?

26  Hogyan volt lehetséges felépíteni a Colosseumot kevesebb mint tíz év alatt?

27  Hogyan fogták be az állatokat a Colosseumban rendezett játékokhoz?

28  Tényleg kövérek voltak-e a gladiátorok? Mindig halállal végződtek-e a viadalok az arénában?

V. rész:  HÁBORÚK ÉS POLITIKA

29  Hogyan vetették be a csatákban a harci elefántokat?

30  Hogyan vettek be egy erődített várost?

31  Akkoriban is voltak-e titkos ügynökök kémek vagy bérgyilkosok?

32  Miért nem hódították meg a rómaiak a mai Németország vagy Írország területét?

VI. rész:   A GÖRÖG ÉS RÓMAI VILÁG ÖRÖKSÉGE

33  Mi lett a sorsa Róma városának a birodalom összeomlása után?

34  Mi történt Nagy Sándor holttestével? Fennmaradt-e érintetlenül bármelyik római uralkodó sírja?

35  Miért jött létre több különböző nyelv a latinból, és miért nem történt ugyanez az ógöröggel?

36  Van-e ma olyan család, amely vissza tudja vezetni származását a görögökre vagy a rómaiakra?

Függelék  A klasszikus ókor története dióhéjban

A GÖRÖGÖK

A RÓMAIAK

KÉSEI ÓKOR

Szakirodalmi ajánló

Köszönetnyilvánítás

A jegyzetekhez

Impresszum

Előszó

Néhány évvel ezelőtt, amikor a Michigani Egyetemen tanítottam, az egyik csoportomat elvittem a Detroiti Művészeti Intézetbe. Ahogy sétáltunk kifelé az antikvitás korabeli görög és római művészetet bemutató részlegből, odajött hozzám az egyik hallgató. Akár egy összeesküvő, hozzám hajolt, és halkan azt mondta: „Ryan professzor, muszáj megkérdeznem… miért van olyan sok meztelen görög szobor?”

A könyvben választ adok erre a sokakat érdeklő kérdésre – és még sok másikra is. Ha az olvasó valaha is eltűnődött már azon, hogy mikor kezdtek nadrágot hordani a rómaiak, hogy a görögök hittek-e a saját mítoszaikban, melyek voltak az ókori világ legjobban fizetett mesterségei, vagy hogyan fogták be az oroszlánokat a Colosseumban rendezett játékokhoz, akkor jó helyen jár. Rejtély és mágia, gladiátorok és orgyilkosok, kitűnő borok és harci elefántok – ebben a könyvben mindent megtalál.

Válaszaim nem nyújtanak sem többet, sem kevesebbet a tudomány mai állásának lényegre törő összefoglalásánál az ókori forrásokból vett anekdotákkal{1} megfűszerezve és a lehető legkiválóbb illusztrációkkal körítve. Nem törekszem teljes körű magyarázatokra – ennél többet nehéz is lenne elmondani néhány gyorsan pergő oldalon –, ugyanakkor őszintén remélem, hogy az itt leírtak meghozzák az olvasó kedvét az adott témában való elmélyedéshez további olvasmányok révén.

A könyv olvasása nem kíván többet az olvasótól annál, mint hogy rendelkezzen a görögökkel és a rómaiakkal kapcsolatos legalapvetőbb tudással. Persze sosem árt némi kitekintés – éppen ezért a könyv végén lévő függelékben nagyon röviden felvázolom a klasszikus ókori világ történetét. Ha valaki a történelmi kitekintéssel szeretné kezdeni, akkor javaslom, hogy először ezt a részt olvassa el. Máskülönben máris belevetheti magát az ókori múlt forgatagába!

I. rész:

MINDENNAPI ÉLET

1

Miért nem hordtak a görögök
és a rómaiak nadrágot?

Az ókori Athén egyik forgalmas utcáján sétálunk egy nyári reggelen. Meleg van, de nem annyira, hogy ne lehetne ügyeket intézni. A fehér falak ragyognak a napfényben. Az ógörög nyelv félreismerhetetlen hangjai szállnak a kissé poros levegőben. A közeli bódékban feltornyozott mézes sütemények pompás illata vegyül egy olyan város összetéveszthetetlen szagával, amely még nem ismeri a csatornahálózatot.

A legtöbb járókelő, akivel utunk során találkozunk, férfi. A legtöbbjük csaknem félmeztelen. Néhányuk valamiféle leplet visel, amellyel befedi a felsőtestét. Mások laza, térdig érő tunikában járnak. A kevés nő, akivel összefutunk, hosszabb tunikát visel, amelyet hosszú tűkkel kapcsol össze a vállán.{2} Nemtől függetlenül a szegényebbek ruhája egységesen színezetlen, szürkésfehér gyapjú. A tehetősebbek viszont a sárga, a zöld és a barna különféle árnyalatait viselik.{3}

Ugorjunk most át gondolatban a korai császárkori Róma egyik utcájába! Noha dél felé jár az idő (vagy, ahogy a rómaiak számolták, a hatodik óra felé), az utcán félhomály uralkodik a mindkét oldalról fölénk tornyosuló háztömbök miatt. A kockakő a lábunk alatt kissé csúszós a kellemetlen szagot árasztó szennyes létől. Az utca túloldalán lévő fogadó ajtaján füst gomolyog ki, és a pirított csicseriborsó illatát hozza felénk. Fülünket betölti a különféle nyelvek hangjaiból összeálló bábeli zsivaj, miközben járókelők sietnek el mellettünk, akiknek ruházata meglehetősen különbözik mindattól, amit Athénban láttunk.

Néhány férfi tógát visel. A kiterített tóga hatalmas gyapjúfelület, amelynek átmérője akár a hat métert is elérheti. Beburkolni magukat ebbe a ruhatengerbe olyannyira bonyolult feladat volt, hogy az arisztokraták gyakran külön rabszolgát tartottak a tóga összehajtogatásának, illetve felsegítésének műveletéhez. Miután a tógában járás legalább annyira volt művészet, mint kínszenvedés – ha a bal kart nem a megfelelő szögben tartották, máris búcsút inthettek az összes gondosan elhelyezett tekervénynek –, a férfiak többsége, akikkel találkozunk, inkább otthon hagyta a tógáját, és rövid tunikában indult útnak ügyet intézni. Némelyik nő a római matronák hagyományos bő köpönyegébe burkolódzik. A többiek hosszú tunikát viselnek a legváltozatosabb színekben.

Balról jobbra: görög férfi lepelben (himation), görög nő hosszú tunikában (khitón), római férfi tógában, római matrona hosszú köpenyben (palla).

Mind a görög, mind a római ruházatot a test köré kellett csavarni. Akár lenből, akár gyapjúból, akár pamutból készültek,{4} ezek a ruhadarabok jól megfeleltek a mediterrán klímának, és nem volt nehéz variálni őket a társadalmi helyzetnek vagy az időjárásnak megfelelően. Ugyanakkor elég kellemetlen viseletnek bizonyultak hideg és nedves időben. Némelyikük megfelelő viselése, mint a tógáé, állandó figyelmet igényelt – ráadásul egyiknek sem volt zsebe.{5}

Úgy tűnhet, hogy e világnak égető szüksége volt a nadrágra. Nagyon kevés kivételtől eltekintve azonban – mint az excentrikus Heliogabalus császár, aki selyemnadrágban páváskodott{6} – a görögök és a rómaiak egyaránt barbár dolognak tartották a nadrágviselés szokását. Az athéniak a nadrágról a perzsákra asszociáltak, akik nagy tömegben és bő nadrágban rohanták le Göröghont. A rómaiakban pedig az északon élő, tetovált és sört nyakaló népek képét idézte fel ez a ruhadarab, különösen a germánokét.{7}

Ám idővel a rómaiak is beadták a derekukat. A bomlás jelei a légiókban mutatkoztak meg először. A legionáriusok által hordott térdig érő tunika, amely a forró mediterrán nyár adottságait figyelembe véve született, kellemetlenül szellősnek bizonyult az északi télben. Így aztán a hűvösebb éghajlatú vidékeken állomásozó katonák a barbár lovasok példája nyomán gyapjúból vagy bőrből készült rövid bricseszféleségbe bújtak. Nemsokára olyanok is akadtak, akik megtették a következő logikus lépést, és hosszúnadrágot kezdtek hordani. Feljebbvalóik pedig követték a példájukat: az egyik 3. századi katonacsászár azzal sokkolta a mérsékeltebb szemléletűeket, hogy ilyen nadrágot (valamint boglyas szőke parókát) hordott, amikor katonáit vezette.{8}

A 4. században, amikor a katonacsászárok idején a politika területén is előretörő katonáknak köszönhetően divatossá vált a katonai viselet, a civilek is elkezdték nadrágra cserélni a tunikát. A század végére olyannyira elterjedt ez a szokás, hogy császári rendeletben tiltották meg a nadrágviselést Róma városának területén. Ha egy férfit ilyen botrányos öltözékben találtak, akkor letartóztatták, megfosztották vagyonától (továbbá feltehetőleg a nadrágjától is), majd végleges száműzetésre ítélték. A folyamat azonban visszafordíthatatlannak bizonyult. Néhány évtized múlva már akadtak olyan merész szenátorok, akik nem átallottak nadrágot hordani a császár jelenlétében.{9}

Miután áttekintettük a nadrág térhódításának folyamatát, eljött az idő, hogy szembenézzünk egy még „mélyenszántóbb” kérdéssel: hordtak-e a görögök és a rómaiak alsóneműt?

A legtöbb nő minden bizonnyal hordott valamiféle mell-leszorítót, amely a mai melltartó elődjének tekinthető.{10} Habár létezett vállpánttal rögzíthető verzió is, ez a ruhadarab általában egyszerű szövetcsíkot jelentett, amelyet a felsőtest köré csavartak. Miután a korban a kis keblet tartották vonzónak, a mell-leszorító alkalmas volt arra is, hogy a nők laposabbá tegyék mellkasukat.{11} Ha hihetünk az ókori költőknek, e pánt szolgálhatott rögtönzött zsebként is, amelyben a szerelmes levéltől a méregfioláig szinte bármit el lehetett rejteni. A mellpántnak olykor még gyógyító szerepet is tulajdoníthattak: a fej köré csavart használt mell-leszorító pánt állítólag csillapította a fejfájást.{12}

Amennyire tudjuk, a görög férfiak nem hordtak egyebet a tunikájuk alatt a napbarnított bőrüknél és az önbizalmuknál. A római világban néhány, a hagyományokhoz hű férfiú ágyékkötőt viselt a tógája alatt, és előfordult, hogy a férfiak valamiféle rövid szárú fürdőnadrágot öltöttek a fürdőzéshez. A legtöbbjük azonban mellőzte az alsóneműt, és szívesebben hordott lenből vagy selyemből készült alsótunikát, amely hagyta levegőzni a bőrt. Noha kényelmes viselet lehetett, ez a fajta ruha nem feltétlenül erősítette a szemérmesség erényét. Egy kései ókori szerző számol be arról az esetről, amikor Tours-i Szent Márton letelepedett a tűznél egy látogatójával, aki vele szemben foglalt helyet. A férfi kényelmesen hátradőlt ültében, széttárva lábait, ily módon, bár szándékán kívül, ám teljes mértékben láttatni engedve nemi szervét.{13}

A 4. századra (amikor Szent Márton a „villantásban” részesült) a római ruházat már javában kezdett középkorivá alakulni. Képzeljük magunkat egy pillanatra a kései ókori Constantinopolis egyik utcájára! Pusztán a hangulat kedvéért válasszunk egy friss őszi délutánt: a tenger felől sós szellő lengedez, és a lágy fényhez a templomi harangok hangja társul. A császári udvar egyik fontoskodó hivatalnoka suhan el mellettünk a hagyományos tóga keskenyebb változatában. Az alacsonyabb rangú férfiak térdig érő tunikában járnak-kelnek, amelynek széles ujja van, és rajta annyi hímzés, amennyit csak az illető jövedelme lehetővé tesz. A nők tunikái hosszabbak, de ugyanolyan fellegszerűek és díszesek. A leggazdagabbak némelyike testhez tapadó selyemöltözékben pompázik. A legvallásosabbaknak pedig keresztény jelképet formázó tetoválás ékesíti a kezét. De valahogy az az érzésünk, hogy egyikük sem hord alsóneműt.

2

Hogyan borotválkoztak?

Hadrianus volt az egyik legrejtélyesebb figura a római császárok között. Tehetséges költő, építész és zenész hírében állt, kedvenc időtöltése azonban az oroszlánvadászat volt. A birodalom legkiválóbb tudósainak vitáit vezette, de ugyanilyen otthonosan mozgott a katonái között is, amikor seregével erőltetett menetben vonult. Nagylelkű barát volt, aki igazságosan ítélkezett – ugyanakkor kiállhatatlan és gyanakvó, ha pedig éppen úgy hozta a kedve, gyilkos hajlamú. De, ami a legellentmondásosabb volt minden szokása közül: szakállat viselt. Évszázadokon át csaknem minden, magára valamit is adó római arisztokrata tükörsimára borotválta az arcát. Hadrianus arcán azonban uralkodásának teljes, huszonegy éve alatt büszkén meredezett dús szőrzete. Szakállviselete lehetett a görögök iránti rajongásának jele; árulkodhatott a régi római szokásokhoz való visszatérés szándékáról; vagy értelmezhető a Zeusz előtti tisztelgésként. De az is lehet, hogy a császár – ahogy az egyik római szerző vélte – csupán a pattanásokból visszamaradt sebhelyeit próbálta ily módon elrejteni.{14}

De bármilyen megfontolás állt is Hadrianus szakállviselése mögött, a dolog több volt puszta szeszélynél. A szakállviselést nagyon komolyan vették az ókorban. Először és legfőképpen, a szakáll a férfiasság jelképének számított.{15} De alkalmas volt a társadalmi helyzet kifejezésére is: a szépen ápolt szakáll a nemes ember védjegye volt, míg a borostás, gondozatlan arc szegénységet sejtetett. Emellett a szakáll pillanatnyi állapota kiváló eszköze volt az érzelmek kifejezésének: a gyászolók (illetve azok, akik a bíróságon igyekeztek megnyerni a bírák és a nézők jóindulatát) nem nyírták a szakállukat. Végezetül, a szakáll a kulturális háttérről is árulkodhatott – legyen az illető barbár, római vagy görög.{16}

Hadrianus császár és fenséges szakálla
(Classical Numismatic Group Inc., www.cngcoins.com)

A klasszikus korban a görög férfiak majd minden esetben szakállt viseltek. Noha a divat olykor változott, a legnépszerűbb a teljes arcot beborító szakáll volt, csak a felső ajak fölötti részt borotválták le.{17} A simára borotvált arc nőiesnek számított – legalábbis Nagy Sándor uralkodásáig. A nagy hódító számos különc vonása között (amelyek az Iliász iránti megszállott rajongástól egészen addig a meggyőződéséig terjedtek, hogy ő ténylegesen Zeusz fia) az is szerepelt, hogy ragaszkodott a rendszeres borotválkozáshoz. Nem tudjuk, hogy a fiatalságát szerette volna-e hangsúlyozni ezáltal, vagy egyszerűen csak hiányos arcszőrzettel volt megáldva. Azt viszont tudjuk, hogy Nagy Sándor hatalmas népszerűsége divatossá tette a szakállnélküliséget.{18}

{1} A legjobb anekdoták közül sokat csak a lábjegyzetekben talál meg az olvasó, olyan izgalmas részletekkel, amelyeket nem tudtam volna jó lelkiismerettel belepréselni a főszövegbe. A felhasznált forrásokat pontos szöveghelyekkel a végjegyzetekben adom meg.

{2} Ha a szükség úgy hozta, ezek a tűk hatékony fegyverré válhattak a hozzáértő kezekben. Egy alkalommal athéni nők egy csoportja megölt egy férfit a melltűivel.

{3} A halálos ruhakapcsoló tű: Hdt. 5.87.

{4} Az ókor leggyakoribb ruhaanyaga a len és a gyapjú volt. Minthogy a gyapjú melegebb, tartósabb és könnyebben színezhető, általában a külső ruházat anyagaként használták. A lent viszont – mivel hagyja levegőzni a bőrt, egyszerűbb tisztítani, és kevésbé szeretik a tetvek – előnyben részesítették alsóruházatként és mindennapi használatra. A gyapot (amelyet Egyiptomban termesztettek) csak a római császárkorban vált ismertté.

{5} De azért ki lehetett okoskodni, miként lehet helyettesíteni. A görög nők gyakran alakítottak ki nagy méretű zsebeket úgy, hogy tunikájuk egy darabját visszahajtották az övük fölé; a római férfiak pedig előszeretettel rejtették az ételmaradékot tógájuk zugaiba. A pénzérméket viszont így biztosan nem lehetett tárolni: ehhez az övre vagy a nyakba akasztott erszényre volt szükség. De persze – hiszen ez a világ még mit sem tudott a baktériumokról – az ember akár a szájába is tehette az érméket.

{6} A római császárok számos alkalommal vétettek a divat uralkodó szabályai ellen. Némelyikük beérte a bíborszínűre festett ruhával. A bíbor az ókor legdrágább, és így legnagyobb becsben tartott festékanyaga volt. (A bíbor legkifinomultabbnak tartott árnyalata – a megszáradt vér színére emlékeztető, sötét és csillogó karmazsinszín – egyes időszakokban a császári család számára volt fenntartva; Nero egy alkalommal titkos akciót indított a kereskedők ellen, akiknél ilyen csempészárut lehetett beszerezni.) Mások számára viszont egy, a luxusvillák árával vetekedő ruhadarab túl kifinomultnak tűnt. Caligula előszeretettel öltözött Zeusznak, amikor is öltözékét aranyszakáll és ragyogó villám egészítette ki. Commodus pedig oroszlánbőrt öltve vonult be a Colosseumba.

{7} Heliogabalus: Hdn. 5.3.6. Nero titkos akciója a csempészek ellen: Suet., Ner. 32.3. A bíborszínű selyemmel kapcsolatos törvények: Cod. Iust. 4.40, 11.9.3; Cod. Theod. 10.21.3. Caligula ruhái: Suet., Calig. 52. Commodus: Hdn. 1.14.8; Cass. Dio 73.17.4. A perzsák nadrágviseléséről: pl. Eur., Cyc. 182; Ar., Vesp. 1087. A rómaiak az északon élő barbárokról: pl. Ov., Tr. 4.6.47.

{8} A rövid szárú nadrág megjelenéséről a római hadseregben lásd Graham Sumner, Roman Military Dress (History Press, 2009), 177–187. Nadrág és paróka: Hdn. 4.7.3.

{9} Nadrágtilalom: Cod. Theod. 14.10.2–3. Nadrágot hordó szenátorok: Const. Porph., De admin. imp. 91; vö. Joh. Lydus, Mag. 1.17.

{10} A bugyira vonatkozó források meglehetősen hiányosak. Az bizonyos, hogy létezett valamilyen bugyiszerű ruhadarab: egyes római nők fürdőruhát viseltek a fürdőben, és a női sportolók és akrobaták a bikini elődjének tekinthető alkalmatosságban léptek fel. (Theodora, a későbbi császárné, aki színésznőként kezdte pályafutását, olykor a tangabugyi ókori megfelelőjében járt-kelt a színpadon.) A nők azonban általában csak alsóruhát hordtak az utcán viselt ruhájuk alatt. Ennek is megvolt azonban a veszélye: az egyik római költő egy nem túl kedves epigrammát szentelt annak a hölgynek, akinek el kellett viselnie, hogy „bevágott” neki a túl szoros alsótunika.

{11} Bizonyos összefüggésben a mell-leszorító pántnak erotikus szerepe is lehetett: az egyik görög komédiában például egy női szereplő lassan meglazítja a pántját, hogy ily módon incselkedjen férjével.

{12} Fürdőruha: Mart. 3.87.3. A bikinihez lásd pl. Mart. 7.67.4. Theodóra: Procop., Anec. 9.20–21. Alsótunika: Mart. 11.99. Arról, hogy a nagy keblek nem szépek, lásd pl. Sor., Gyn. 2.15. A mellek leszorítása: Ter., Eun. 313–17; Mart. 14.66; vö. Ovid, Ars am. 3.274. Incselke-dés a férjjel: Ar., Lys. 931–932. A mell-leszorító szalagok mint zsebek: Ov., Ars am. 3.621 (levelek); Ap. Rhod., Argon. 3.867–868 (méreg). Fejfájás elleni gyógymód: Plin., HN 28.76.

{13} Rövid fürdőnadrág: Mart. 7.35.1. Ágyékkötő: lásd pl. Asc., Scaur. 25. A villantásban részesült szent: Sulp. Sev., Dial. 3.14.

{14} Hadrianus sebhelyeit igyekszik elfedni: SHA, Hadr. 26.1.

{15} A fiatal római férfiak férfikoruk kezdetét ünnepelték az első borotválkozással, azzal téve örök emlékezetűvé az alkalmat, hogy serkenő szőrszálaikat az isteneknek ajánlották. Első borotválkozását követően Nero egy aranydobozkában gyűjtötte össze a nyiradékot, amelyet ereklyeként őrzött Iuppiter templomában.

{16} Nero szakálláról: Suet., Nero 12.

{17} Spártában tilos volt a bajuszviselés. A hivatalba lépő fő spártai tisztségviselők minden évben rendeletet adtak ki, amelyben megszabták, hogy az összes polgárnak tiszteletben kell tartania a törvényeket, és borotválniuk kell a felső ajkukat.

{18} A spártai bajusztilalomról: Plut., Cleom. 9. Nagy Sándor és a borotválkozás divatjának meghonosítása: Ath. 13.565A (állítólag az embereinek is meghagyta, hogy borotválkozzanak: Plut., Thes. 5.4).