Molnár Ferenc

Egy, kettő, három

Vígjáték egy felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Személyek

Norrison

Antal

Lydia

Titkár

Kuno kisasszony

Brasch kisasszony

Posner kisasszony

Petrovics kisasszony

Lind kisasszony

Osso

Ciring

Dr. Wolff

Dr. Faber

Dr. Pinsky

Félix

Gróf Dubois-Schottenburg

Colleon

Krisztián

Főszabász

Divatárus

Maître d’hotel

Károly

Szolga

Történik egy európai világvárosban

Impozáns bankelnöki fogadószoba. Balról elöl láthatatlan tapétaajtó az öltözködő- és mosdószobába. Bal és jobb vágott sarokban széles falnyílás, nehéz, teljesen zárható függönnyel. A bal oldali függöny mögött az elnök titkárainak irodája látszik, a jobb oldali függöny mögött kisebb tanácskozóterem, asztallal, székekkel. Háttérben ablak. Jobbról elöl általános bejárat. A színpad közepén, szemben a nézővel, díszes, nagy íróasztal, sok telefonnal, sok csengővel. Az íróasztaltól jobbra és balra két taburet a gyorsírónők számára. Jobbról és balról a falnál asztalka. Néhány karosszék. Két taburet az íróasztal előtt. Mikor a függöny felgördül, a bal kis ajtó nyitva van, előtte áll Norrison, kezét a törülközővel törülgetve. Ezalatt a szolga keféli hátul a kabátját. Titkár az íróasztaltól jobbra áll, és a blokkba jegyez.

NORRISON

igen gyorsan, szinte hadarva, hangosan, parancsoló modorban, közben folyton kezét törölve: A postámat minden nap külön csomagba csomagolva félretenni, minden csomagon az illető nap dátumával. Egy hétig semmi postát nem akarok kapni. Tovább. Tizenharmadikán érkeznek az urak a velencei városi kölcsön miatt, ezeket fogadni, és közölni velük, hogy másnap, tizennegyedikén délben érkezem haza. Tovább. Sürgős kisebb ügyekben, ha valami kell, Holstein igazgató úr intézkedjék. Tovább. Újságokat nem akarok látni, összes lapjaim félreteendők a sajtóosztályban. Tovább. Bárki a világon keres, ma délután négy óra harmincegykor egyheti szabadságra utaztam, egy hétig semmivel sem foglalkozom, kikapcsoltam az agyamat. Pont. Átadja a szolgának a törülközőt, karosszékhez megy és leül.

TITKÁR

Minden rendben lesz, elnök úr.

SZOLGA

beviszi az öltözőszobába a kefét, törülközőt, kijön, becsukja az ajtót, és lábujjhegyen Norrison mögött elhaladva a tanácskozóterembe távozik.

[Szünet.]

NORRISON

elmerengve ül, a levegőbe néz, majd fán kopog.

TITKÁR

alázatos, szerény mosollyal: Elnök úr fán kopog. Ez az a pillanat, amikor a nagy bankvezért meg merészelem szólítani.

NORRISON

Szólítson meg. Jöjjön, kedves Graef, csak szólítson meg. Nem mint személyi titkárom, hanem mint családom öreg bizalmi embere. Most hála Istennek, van egypár nyugodt percem. Órájára néz. Háromnegyed három. Négykor jön ide értem a mi kis Lydiánk. Négy harmincegykor indul a vonat, és megyünk Lydiával a családomhoz, a hegyek közé. Egyheti pihenőre. Pihenni fogok, Graef, pihenni! De máris megkezdem az agyam kikapcsolását. Jöjjön, kedves Graef, beszéljen valamit. Ezzel már megkezdődik az én semmittevésem.

TITKÁR

Ó, elnök úr… az ön agya oly komplikált gépezet, hogy még a kikapcsolása is hosszú időt vesz igénybe.

NORRISON

Kedves Graef, ne hízelegjen.

TITKÁR

Ah! Most ha el méltóztatik utazni, milyen üres és csendes marad ez a szoba. Ennek a nagy bankpalotának úgyszólván az agyveleje.

NORRISON

A hasonlat nem rossz. Tovább.

TITKÁR

Felettünk emeletek, alattunk emeletek, szobák, termek, folyosók, száz meg száz nyüzsgő, dolgozó ember, pénz, pénz! Olyan ez az óriási palota, mint valami kohó, amely mindenből aranyat olvaszt! Milyen szép!

NORRISON

Tudja, mikor volt ez szép? Mikor még nem volt meg, csak itt! A homlokára mutat. És nekem kellett az egészet felépíteni, benépesíteni. Akkor volt szép. De most hagyjuk a bankot. Beszélgessünk olyan dolgokról, amilyenekről nem szoktunk. Fecsegjen, fecsegjen, segítsen kikapcsolni az agyamat.

TITKÁR

zavartan: Érdekes. Most, hogy elnök úr társalgást engedélyez, az izgalomtól nem jut eszembe semmi. Miről fecsegjek?

NORRISON

Amiről akar. Megveregeti a vállát. Kedves öreg Graef.

TITKÁR

Milyen aranyos ön ilyenkor. Mint a lovas, aki fárasztó nyargalás után megveregeti a lova nyakát.

NORRISON

Ön szerény, de a hasonlat ismét kitűnő. Fiókjait zárja.

TITKÁR

Szabad érdeklődnöm kedves családja hogyléte iránt?

NORRISON

Ó, ők már a hegyek közt vannak. A kora reggeli vonattal utaztak. Most ülnek az ebédnél. Én a délutáni vonattal megyek. Lydiának még egy csomó bevásárolnivalója van, nem ment velük. Velem jön. Legalább kedves társaságban utazom. Este érkezünk oda. Feláll, az ablakhoz megy. Szép téli nap. Ez tesz jót a feleségemnek. Bizony ő is nagyon fáradt, szegényke. De nem csoda. Egész télen mindennap elnököl valahol. Erkölcsjavító szövetség. Katolikus nőegylet. Leánynevelő védegylet. Meg még tudom is én hány egylet és szövetség.

TITKÁR

Hja, ez nagy morális misszió! Elnök úr kedves neje úgyszólván valóságos erkölcsi fórum ebben a romlott városban. Legfelsőbb erkölcsi bíróság. Bizony, ez sok munkával jár.

NORRISON

Fárasztó. Morális vezérszerep, gyönyörű pozíció, büszke lehet rá egész családunk, de fárasztó. Na mindegy. Nekem nagy öröm, hogy most közéjük mehetek. Dédelgetik az embert. Csupa nő. A feleségem, két szép nagy lányom, meg ez a mi kis puritán amerikai vendégünk, Lydia. Ő már a mi gyermekünknek számít.

TITKÁR

Végtelenül tisztelem Lydia kisasszonyt. Örülök, hogy most ide jön. Oly ritkán látom. Roppant komoly fiatal hölgy.

NORRISON

De még milyen komoly. Talán kissé túlságosan is. Azt szoktam róla mondani: ő a legszebb virága a tradicionális amerikai puritanizmusnak. Ez a kis milliomoslány. De most meg kell válnunk tőle.

TITKÁR

Idestova már egy fél éve van önöknél… európai kultúrát tanulni.

NORRISON

Igen. Ugyanennyi ideig volt tavaly az ő szüleinél az én Mária leányom.

TITKÁR

Mária kisasszony őnagysága bizonyára sokat profitált odaát.

NORRISON

És milyen jók voltak hozzá azok az emberek! Na, de igyekeztünk is most revanzsirozni magunkat az ő lányukon. Büszkék is vagyunk, hogy ezek az óvatos amerikaiak ránk bízták legdrágább kincsüket. De most elmegy. Jövő héten jönnek érte a szülei és hazaviszik. Szinte fáj megválni tőle. Bár, tudja, őszintén megvallva, félünk tőle. Igen. A túl szigorú erkölcseitől. Sőt, kissé a gőgjétől is. Mikor jött, nem köszönt a világon senkinek. Most már legalább nekünk köszön.

TITKÁR

Nekem még mindig nem.

NORRISON

Hja, ismeri a saját értékét.

TITKÁR

A szülei már Európában vannak?

NORRISON

Pár héttel ezelőtt érkeztek Amerikából. Most Nauheimban vannak. Az édesanyja kúrát tart. Nem egészséges a szíve. Bizony, Graef, ez Amerikának egyik nemcsak leggazdagabb, de a legelőkelőbb családja is! És egyetlen gyermek! Hát Istenem… itt nálunk megtanulta a nyelvet, elég jól énekel, szépen hárfázik. Ez csak elég!

TITKÁR

Na, az amerikai autókirályék hálásak lehetnek önnek.

NORRISON

Igyekezni is fogok, hogy hálásak legyenek. A feleségemé az érdem, az enyém az üzlet. Hát… tudja jól, már fél éve folynak a tárgyalások az apjával. Fájdalom, nehezen haladnak. Pedig ennek a nagy amerikai tőkének a bekapcsolása nélkül sötéten látom a jövőt. Muszáj. És sürgős. Itt van az öt autógyárunk, életkérdés, hogy bekapcsolódjunk az ő trösztjükbe… de hagyjuk ezt, hiszen „ez” az én gondom. Sóhajt. Na de most, hogy az egyetlen gyermeküknek úgyszólván második szülei lettünk, talán ez is könnyebben fog menni. Ah, ha volna fiam, elvehetné ezt a lányt. Ha ugyan neki adnák ezek a gőgös emberek.

TITKÁR

Bocsánat! Egy Norrison-fiú? Ez csak elég!

NORRISON

Ezeknek? Haha! Ezeknek senki se elég jó. Pénzük van. Nagy név kell nekik. Nagy karrier… tudom is én. Na mindegy. Nincs fiam. Kár. Kinéz az ablakon. Ezzel szemben süt a nap, az élet szép, minden rendben van, és én megyek pihenni.

TITKÁR

Mily öröm önt ily harmonikusnak látni!

NORRISON

Hát, Istenem… bankunk virágzik, dacára az általános szegénységnek… vagy talán éppen azért, organizációnk elsőrendű, és a személyzetem… látja, Graef, erre vagyok a legbüszkébb: a személyzetemre. Ilyen személyzet nincs több a világon.

TITKÁR

No de elnök úr úgy is bánik velünk, mint jó apa a gyermekeivel!

NORRISON

Nem. Mint jó gépész a gépével! Ők egy gép kerekei. Én csak olajozom őket, hogy simán járjanak.

TITKÁR

De az ön jósága…

NORRISON

Nem jóság. Olaj! Olaj a gépnek! Ne hízelegjen, Graef, mert megharagszom.

TITKÁR

Istenem… ha meggondolom, hogy mint fiatal gyerek ön mily sokszor ült az ölemben, és játszott az orrommal!

NORRISON

Ez engem nem kötelez semmire. Legfeljebb: üljön ön is néha az ölembe, és játsszék az orrommal. Kérem, érdeklődjék, hogy kinn van-e már a pályaudvaron a korcsolyám, ródlim, sí, koffer, minden egyéb holmim.

TITKÁR

Már fél egykor kiadtam az utasítást.