Table of Contents

- Előszó

- Bevezetés

- Tengerész szólások, szófordulatok,

- kifejezések

- Szólások, szófordulatok a belvízi hajósoknál:

- Szólások, szófordulatok, a vitorlázóknál:

- (Névtelen)

- (Névtelen)

- Hogyan mondjuk, és hogyan nem a tengerjárón?

- Mit nem mond egy igazi hajós?

- A tengerész szavak kiválasztásának szempontjai

- A szótár szerkezete

- Adatközlők és források

- Rövidítések

- Szótár

- Hivatkozások:

- A magyar tengerhajózás történeti áttekintése

- Ajánló

- A szerző bemutatkozása

SZAVAK A HULLÁMOK HÁTÁN

Hogyan mondják tengerészül?

Ahogyan a hajósok beszélnek

A vitorlázók szavai

NAGYSZÉKELY ISTVÁN

szóolvasmány

A szavak gyűjtése lezárva

2012. január 31.

Szócikkek száma: 2173

Tengerész szavak száma: 1200

a hajósoktól 668 szót gyűjtöttünk

a vitorlásoké 396 szó.

Copyright © Nagyszékely István 2012

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

Az elektronikus könyvet kiadja a HELMA Kiadó.

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30)499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2023.

ISBN 978-615-6559-54-8

A borító Szopos Katalin munkája.

A szerzőről és a kötetről további információk elérhetők az alábbi internetes felületeken:

A HELMA kiadó hivatalos Weboldala: www.helma.hu

HELMA Youtube csatorna: https://www.youtube.com/@HelmaKonyvek

HELMA Instagram: https://instagram.com/helmakonyvek?igshid=YmMyMTA2M2Y=

HELMA Tik-tok csatorna: https://www.tiktok.com/@helma_konyvek

HELMA facebook oldal: https://www.facebook.com/HelmaKonyvek

Helma Vendéghang podcast elérhetőségek:

- Anchor.fm

- Spotify

- Google Podcast

- Apple iTunes

-RSS: https://anchor.fm/s/976b6eac/podcast/rss

TARTALOMJEGYZÉK

Előszó      5

Bevezetés      8

Tengerész szólások, szófordulatok,      12

kifejezések      12

Szólások, szófordulatok a belvízi hajósoknál:      17

Szólások, szófordulatok, a vitorlázóknál:      20

Hogyan mondjuk, és hogyan nem a tengerjárón?      20

Mit nem mond egy igazi hajós?      21

A tengerész szavak kiválasztásának szempontjai      23

A szótár szerkezete      25

Adatközlők és források      27

Rövidítések      29

Szótár      30

Hivatkozások:      178

A magyar tengerhajózás történeti áttekintése      179

Ajánló      189

A szerző bemutatkozása      190

1. Előszó

Egyik jeles nyelvészünk kedvenc mondása: „Egy hajóflotta önálló nyelvet hoz létre”. Szépe György tanár úr úgy találta ki ezt a mondatot, hogy hajósszótárt egészen biztosan nem forgatott. Merthogy eddig nem volt ilyen. A mondat azt kívánja példázni, hogy minél zártabb egy közösség, annál nagyobb van esély arra, hogy önálló csoportnyelvet alkot. Elzártságban önálló nyelvváltozat, később nyelv fejlődik. A hajósok tehát kitüntetett helyet kaphatnának a csoportnyelvek, a szókészlettan kutatói számára.

Volt nyelvészi törekvés a zártabb körülmények között élők nyelvének, csoportnyelvének a kutatására. Ez a vágy hajtotta az antropológus nyelvészeket, amikor távoli, a civilizációtól elzárt helyen élő közösségeket fedeztek fel, és írták le nyelvüket. De ugyanez a magatartás ragadható meg a 19. és 20. századi magyar nyelvjárások, olykor egy-egy falu beszédmódjának, illetve egy-egy közösség szlengjének a kutatójában is. Sorra dokumentáltak olyan csoportnyelveket is, mint egy-egy diákközösség vagy börtönlakók beszélt nyelve, és még olyan munka is készült, hogy a gödöllői helyiérdekű vasúton miként firkálnak az ülésekre.

Bár eddig nem született magyar hajósszótár, a hajósok sem maradtak ki teljesen a nyelvészeti érdeklődésből. 1986-ban Hajdú Mihály, a magyar csoportnyelvek fáradhatatlan kutatója foglalkozott a magyar hajónevekkel. E sorok írója pedig 1992-ben a kenunevekről írt antropológiai nyelvészeti tanulmányt. Ám igazi hajós csoportnyelvi gyűjtésre, bemutatásra még várni kellett egy kicsit. Leginkább olyan kutatóra, aki jól ismeri a magyar folyami és tengerhajózást, s egyúttal képes arra is, hogy kívülről lássa hajósok nyelvhasználatát. Mert a gyűjtők mind tudják, hogy magunkat, a magunk kultúráját leírni a legnehezebb.

Nagyszékely István – aki már szépirodalmi műfajban is kipróbálta magát – ilyen személyiség. Maga is tengerész, tengerészkapitány, évtizedeken át járta a tengereket, és közben tanulta a sajátos kifejezéseket. Később másokat is faggatott. Anyagát összerendezte, szótörténetet kutatott, már ahol lehetett. Hiszen a csoportnyelveket, főleg az elszigeteltebb közösségek nyelvét a szóalakok játékos vagy tudatos torzítása, elhomályosulása is jellemzi. Az évszázadok nyomán (mert egészen biztosan ilyen messzire is nyúlik egyes szavak-kifejezések története), némely szóalak a felismerhetetlenségig eltorzult.

A hajósok-tengerészek nyelvének másik jellemzője a tömérdek idegen nyelvi, ma úgy is mondanánk, interkulturális hatás. Teljesen érthető ez, hiszen a nemzetközi folyókat és tengereket járva nem élnének meg idegennyelv-tudás nélkül. A nyelvészetben külön is számon tartják a kikötők vegyes nyelvét. A megfigyelések szerint a nagy nemzetközi kikötőkben születtek meg a nyelvfejlődés újabb típusú nyelvei: a pidzsin (leegyszerűsített) és a kreol (keverék, vegyes) nyelvek.

Nagyszékely István gyűjteménye ezeknek a nyelveknek a világába is bepillantást enged. Ugyan nem közöl hosszabb magyar tengerész-szövegeket, de szó- és szóláslistája beszédes példáját adja ennek a nemzetközi, interkulturális forrású, hatású tengerésznyelvnek. A gyűjtött anyag gondosan lett elrendezve: szakmai szavak (voltaképpen hajós terminológia), állandósult szókapcsolatok (szólások, szófordulatok), hajós szleng (kötetlen beszéd), valamint tiltott vagy hiányos kifejezések (mit nem mond az igazi hajós). Ez utóbbit különösen nagy ötletnek tartom, hiszen egy közösség nyelvhasználatának, nyelvi játékának nemcsak az a fontos része, hogy mit mond, hanem az is, hogy mit nem mond (illetve mit mond tévesen – hiszen akkor még nem beavatott). Elsőre talán hiányszótárnak nevezhetnénk ezt a fejezetet, de nem az. Inkább a hajósok nyelvi játékának, „emberi játszmáinak” gyűjteménye. Kis függelék is kapcsolódik a könyvhöz: ahogy a „vén tengeri medvékhez” képest koca-hajósok (a vitorlások) beszélnek. Ez a függelék rögtön azt is eredményezi, hogy korunk egyik legmenőbb hobbi-sportjának a képviselőit is lázba hozza: főleg, ha az előszóban nem neveznék őket koca-hajósoknak (bocsánat, már vissza is vontam).

A gyűjtemény nagy értéke, hogy egy olyan világot mutat be, amely ebben a formában ma már nem nagyon létezik, így a nyelvi gyűjtés egyben a magyar közlekedés-, hajózástörténet, így pedig a művelődéstörténet dokumentuma, emléke, gazdag tárháza – nyelvészeti értéke mellett. Tudjuk eleink felszólítását: addig gyűjtsetek, ameddig lehet. Nagyszékely István az utolsó pillanatban érkezett, és elvégezte ezt a munkát.

A hajósok, a víz szerelmesei különleges emberek. Hadd legyek személyes, hogy miért is fogadtam kitörő lelkesedéssel ezt az ötletet, majd a munkát és most ezt a kiadványt. Antropológus nyelvész volnék, de ez még nem elég magyarázat. Megérintett engem is ez a vízi világ. Gyermekkorom tragikus balesete összekötött a vízzel, a Rákos-patakkal. Mivel – úgy látszik – túléltem, később sokszor hajóztam a Dunán, kétszer is megjártam szárnyashajóval Bécset. Tudják, a szárnyas annyira kiemelkedik a vízből, hogy alacsony vízállás esetén is tud „szárnyalni”, ahogy a hajósok mondják: egy felmosórongyon is elmegy. Imádok a Balatonon is hajózni, örök élmény, amikor kisdiákként édesanyám elvitt egy Badacsony–Siófok hajóútra. Évek óta végigevezek a Tiszán, kétszer már a Túron is jártam. Tudom, hogy nem lehet csónaknak nevezni a hajót. S azt is, hogy mi a különbség a velencei gondolás és a tiszai, igazi kenus között. Az elmúlt évben utazhattam a Níluson és a Mekongon is, bizony többet álltam a hajóhídon, a kormányos mellett, a becsapódó szélben, mint ültem volna a helyemen. Tudjuk, akit megcsap a mozdony füstje, az soha nem felejti… ugyanez vonatkozik arra, akit megfogott a víz csobogása, illata, a víz fölötti szél áramlata. Lehet, hogy fokozottan így vannak ezzel azok, akik testközelből megérezték a víz ember fölötti hatalmát.

Nagyszékely István szótára egy eddig fölfedezetlen nyelvi világba vezet el bennünket. Aki szeret utazni, barangolni, új tájakat és persze nyelveket fölfedezni, akit megcsapott a víz fölötti szél áramlata, nagyon kellemes és gondolatébresztő, esetleg továbbírható olvasmánynak fogja tartani. Hajózás közben egészen biztosan, a Tiszán, a Dunán, a Níluson, a Mekongon…, de talán vonaton, autóbuszon és repülőn is.

Balázs Géza

2. Bevezetés

A szótár ötlete valamikor 2002-ben kezdett körvonalazódni.

Akkoriban az Isartal motoroson voltam. A hajón olvastam Katona Miklós könyvét, a Csingtau 1914 című regényt.

A regény főhőse, az Erzsébet királyné csatahajó (SMS Elizabeth Königin) első tisztje, a regényben egy alkalommal kifakad, és egy monológban siratja el a haditengerész erkölcsöket. Búsul a „tengeri lovagkor” végén, mert a tengereken az első világháborúig tartott a lovagkor, addig minden tengerészt megmentett az ellenfél is, akkor még megelégedtek a hajók elsüllyesztésével, a technika elpusztításával, addig nem volt divatban a tehetetlen, a tengerben egy szál deszkába kapaszkodó tengerészek lemészárlása.

Ennek kapcsán elmondhatom, hogy bennem is motoszkált valamiféle hasonló érzés, mint abban az első tisztben. Mert én is, és az én korosztályom is megérte valaminek a végét, valaminek, ami véget ért 2000 novemberében, amikor az utolsó magyar tengerjárót eladták, ami az „igazi” Mahart flottához tartozott, és ezzel eltűnt a világtengerekről a magyar lobogó. Mert lehet, hogy valaki, vagy valakik újjáélesztik a magyar tengerhajózást, de az már gyökeresen más lesz, mint amit mi csináltunk. Az a kor technikai színvonalának megfelelő lesz (remélhetőleg), és azokon a magyar hajókon már nem használják majd a szenyolettó, az amerikáner szavakat és a pasztéka helyett is keresnek valami angolt.

Mi az útnak a végén állunk, s azt látjuk, hogy nincs, aki folytassa, nincsenek, akiknek átadhatnánk tudásunk, nincsenek se malik, se hajóssuhancok, vagy tanulómatrózok, de kezdő stopák se akik megtanulnák tőlünk a sok gyakorlati tudnivaló mellett többek között a tengerésznyelvet.

A gyűjtőmunka türelmet, kitartást igényel. Amikor már-már úgy tűnik, hogy befejezi az ember, akkor valahol kipattan egy szikra, és újra lángra lobbant valamit.

Ráébredünk, hogy a világ nem úgy kerek, ahogy elképzeljük, kitágul a látóhatár, és rájövünk: az igaz, hogy a tengerészek nyelvét meg kell menteni, de…

De vannak más vízi emberek, akikkel szegről-végről közös nyelvet beszélünk, mondhatnánk: azonos nyelvcsaládba tartozunk.

A folyami és belvízi hajósokról van szó, akik között sok volt tengerész van, akik átadták és meghonosították a Dunát járó hajókon a mi szavaink egy részét. De köztünk is sokan vannak, akik a folyamhajózásnál szolgáltak, mielőtt a tengerre vetette volna őket a sors és a kalandvágy. Ők hozták a vontatókon, uszályokon beszélt nyelvük egy részét.

Ezért a gyűjtőmunka kibővült: a folyami, belvízi hajósok nyelvét, szavait is össze kell gyűjteni.

Azonban ez a hajósnyelv máig élő, a mai napig dinamikusan változik, hiszen a folyamhajózás nem szűnt meg hazánkban, nekik van utánpótlásuk, és bízvást elmondhatják: van jelenünk, és bízhatunk a jövőben is.

A vízi emberek társadalma azonban nemcsak belőlünk, hivatásos hajósokból és tengerészekből áll. Szintén erősen kötődnek a vízhez, a hajózáshoz, még ha másként is azok, akik vitorlásokra, jachtokra szállnak, hogy a hullámokat meglovagolják. Ők is sajátos nyelvet használnak, és bár ez a nyelv elég távol áll a hivatásosokétól, ne feledkezzünk meg róluk se.

Az ember belevág egy munkába, és sokszor menet közben derül ki, hogy nem biztos, egyedül képes lesz-e a felvállalt feladatot teljesíteni. Nos, ennek a szótárnak az elkészülésében sokan segítettek. Munkámhoz sok segítséget kaptam ismerősöktől és ismeretlenektől is. Nélkülük ez a kis munka nem jöhetett volna létre.

Ezért az első szavak a köszöneté kell, hogy legyenek.

Köszönetet mondok:

Dr. Balázs Géza nyelvészprofesszor egyetemi tanszékvezető tanárnak, aki az ötlet felvetődésétől kezdve támogatott, és munkám során sokat segített.

Az időközben elhunyt Capt. Ddr. Juba Ferencnek, aki több évtizedes, tengerész múltunkra és történetünkre vonatkozó kutatómunkájának ide vágó részeit örömmel bocsátotta rendelkezésemre.

Köszönetet mondok az ELTE BTK Olasz Tanszéke főiskolai tanárának, dr. habil Fried Ilonának, aki munkám kezdetén adott hasznos tanácsokat témám kutatásához.

Aldo Marzona olasz nyelvésznek, aki az olasz eredetű szavak etimológiájának meghatározásában nyújtott nagy segítséget.

Az ELTE Olasz tanszékéről dr. habil. Fábián Zsuzsanna egyetemi docensnek, aki a Magyar Tudományos Akadémia szótári munkabizottságának tagja, és a kézirat írásának utolsó fázisában nagyon sok hasznos tanáccsal, útmutatóval, segítette a munkát. Elsősorban neki köszönhető, hogy jelen kötet, ha nem is tekinthető tudományos értelemben valószínűleg szótárnak, de meglehetősen megközelíti azt.

Racskó Tamásnak, akit személyesen nem is ismerek, de az internetes HIX Nyelv levelezőlistán ő adta az első lökést, s később, amikor valóság lett az ötletből, szintén kaptam tőle segítséget és tanácsot a munka hogyanjához. Ha ő nincs, nem kezdem el a szavak gyűjtését!

Mindazon tengerésztársaimnak, hajós kollégáknak, akik ha csak egy szóval is, de gyarapították a szótárat, kiemelve a Magyar Tengerészek Egyesületének tagjait, mert sokuktól több oldalas listákat kaptam. Mivel az internet korát éljük szólni kell a Facebookon a DETERT közösséget alkotó barátokról, ismerősökről akik szintén nagy lelkesedéssel járultak hozzá a gyűjtéshez..

Név szerint is meg kell említeni Horváth József hajóskapitányt, aki a gyűjtés kezdetén a hajós szavak gerincét adta.

Horváth Imre hajóskapitányt, aki a hajósok szószedetét szakmailag ellenőrizte és jelentős mértékben kiegészítette.

Dr. Hartványi Tamás vitorlázó szkipper, a vitorlázók szavainak döntő hányadát bocsátotta rendelkezésre.

A szótár tengerész szavait Gosztonyi Károly hosszújáratú tengerészkapitány ellenőrizte szakmailag.

A vitorlás szavakat Dér György szkipper és Beliczay Péter vitorlázó, verssenyző, a Sailing.hu vitorlás portál főszerkesztője lektorálta.

A szótár megjelenését a Plimsoll Kft. anyagi támogatásának köszönhetjük.

3. Tengerész szólások, szófordulatok,

4. kifejezések

A tengerészek nemcsak sajátos nyelvet beszélnek, de megvannak a maguk szólásai, sajátos nyelvtani mintái, közhelyei, „közmondásaik”, amiket szintén érdemes megörökíteni.

A kezdő marinájó hajóra lépés után hamar megtanulja, hogy a tengerész bizonyos köszönéseknél elhagyja a -t ragot. Hogy miért és mikor alakult ez ki, nem tudni. Tehát:

– Jó reggel! Jó kávé! Egészség! – de ezt lehet röviden is mondani: – Egs!

Étkezéskor így jön be a szalonba: – Jó étvágy!

Amikor átadja az őrséget, a társától így búcsúzik: – Jó őrség!

De ezeket néha egy kicsit „megcifrázzuk”. Használatosak a következő alakok is, de csak ebben a két következő esetben:

– Jó a kávé!

– Jó az étvágy!

Ha azonban valaki valamilyen személyes okból ragaszkodott a tárgyraghoz, akkor annak is volt különleges formula:

– Jó étvágyat kíván!

– Jó kávét kíván! – mondták.

Beszélgetés közben használatosak az alábbi közhelyek, mondások, szófordulatok:

– A jó marinájó öreg bort iszik, és fiatal nőt ölelget! – mondták, amikor egy kicsit dicsekedni akartak. (M.L.)

– A jó tengerésznek minden sörnyitó! – mondták, ha valaki sörösüveggel a kezében téblábolt. (G.B.)

– A tengerész úgy szép, ha szőrös, koszos, és részeg! – mondtuk, ha magunkat akartuk gúnyosan jellemezni. (V.A.)

Van ennek egy durvább formája is:

– Az igazi tengerésznek szőrös a pofája és szaros a gatyája! (M.L.)

– A vitorla megszűntével az ész leköltözött a gépházba! – mondták a gépészek a fedélzetieknek, ha cukkolni akarták őket.

– Allah büjük, ekmek kücsük! – azaz „Allah nagy, a kenyér kicsi!” idézték a „török közmondást” a Földközi-tenger keleti medencéjében hajózók akkor, ha olyasmit akartak mondani, hogy „Na, ilyen az élet!”. Vagy azt, hogy ember tervez, isten végez.

Azonban ezzel a tengerészközmondással baj van. A szerkesztő-szerző megpróbált utána járni törökül tudóknál (török követség, ELTE, török nyelvészeti honlapok), de ezt illetően semmi választ sem kapott. Gyanítható, hogy ezt egy törökül pötyögő magyar tengerész szerkesztette, és úgy hisszük, nem járunk messze az igazságtól, ha azt mondjuk: a szólás a magyar gondolkodásmódra jellemző.

Amikor a hajó elindult Réniből, vagy a távol-keleti kikötőből, az alábbi csasztuskával búcsúzott a tengerész:

Tumoró mónin' éjt o klak,

Finis mani finis fak.

Finis mani finis kissz,

Závtrá búgyet szifilisz.

(M.P.)

– Azok voltak a szép idők, amikor még a főgép az árbocon volt! – mondták a régi, vitorlás hajók után nosztalgiázva.

– Azt se tudod, hogy a vas úszik, a fa meg elsüllyed! – mondják a kezdőknek, rámutatva, hogy milyen kétségbeejtően fiatalok,

– Baba gúd, Baba nó lófasz! – idézte a tengerész a híres, hírhedt „üzletembert”, ha szóba került Alexandriai kikötője. Az öreg Baba, matuzsálemi korú vénember csak ennyit tudott magyarul, és ezzel a felkiáltással jött a hajóra, és szétrakta a pupán szegényes árukészletét. Valahányszor vevőt szimatolt egy arra tévedő tengerészben, ugyanezzel a kifejezéssel invitálta közelebb, hogy megtekintse az ócska vulkánfíber bőrönd választékát.

– Cupák a pupán! – kiabált a szakács, ha a csontleves leszűrése után a fazekat a sok muruggyal és a finom szaftos, főtt csonttal és zöldségekkel kitette a pupára, ahol a legénység kávéhoz készülődött. Ennek aztán mindenki nekiesett, és addig lakmároztak, amíg ki nem ürült a fazék.

– Csekáj málo… (várj egy kicsit) – mondták, ha az izgága, nem bír magával.

Amikor egymás kvalitását firtatták (leginkább sörözések alkalmával) hangzott el:

– Gyémántot csak a gyémánt vágja! – utalás arra, hogy ilyen kemény legények…(M.L.)

– Elbasztad a rottát – mondták, ha valamit valaki elrontott

– Elment minden? – kérdezték a rádióst, ha bosszantani akarták.

– Ez a mi tengerünk, nem igaz? – hangzik el a tengerészközhely, amikor reggel arra ébredünk, hogy elmúlt a vihar, a hajó nem hánykolódik.

– Gyere öreg, mesélj valamit, az se baj, ha nem igaz, csak érdekes legyen! – bíztatják egymást az unatkozók, és mindenki mérget vehet rá, hogy itt nem az igazmondás és hitelesség a mesélő legfőbb erénye!

– Ha a szakács paradicsomlevest főz, azonnal elromlik az idő! – tartja a mondás, mivel a paradicsom jön ki a legnehezebben a ruhából, ha a hajó viharba kerül, és kilögybölődik az étel.

Ha halaszthatatlanul fontos munka van a fedélzeten, amit muszáj elvégezni, tekintet nélkül az időjárásra, a tengerész így kesereg munka közben:

– Ilyen időben csak a kutyának és a tengerésznek van kint a helye…

Ha a tengerész egy „mikor?” kérdésre azt a választ adja, hogy:

– Szijcsasz! – ami annyit tesz, hogy mindjárt, akkor az azt jelenti, hogy sohanapján, de leghamarabb pár nap múlva, oroszul utalva ezzel a szovjet kikötőkben megszokott munkatempóra…

Ha rossz az idő, annak „nyomós oka” van, s ezt ki is fejezhetik így:

– Na, valaki megint nem fizetett a lányoknál!

Ha valaki szeret rímbe beszélni, akkor így mondja azt, hogy semmi baj, holnap jó lesz:

– Nyicsevó, zavtra búgyet harasó…

Ugyanez arabul a bukhra, amit szintén gyakran használtak.

Ha valaki bejön a városból, és kezében csomag van, akkor azt így fogadják a járónál:

– Na, mutasd öreg, mit vettél? Átvágtak, én a feléért kettőt vettem volna… – mondják, anélkül, hogy tudnák, mi van a nylon szatyorban. Persze az átvágtak szót lehet cifrázni, változtatni…

Mondták olyan sorrendben is, hogy:

– Átvágtak. Mennyi volt? Mit vettél?

Ha valakit elkönyveltünk turistának, azaz olyan volt, hogy alig várta a partra lépést, akkor így jellemeztük:

– A dobóval megy ki a városba…

Persze ha más sürgős dolga volt, akkor ez is használatos formula volt:

– Dobóval megy ki a lányokhoz…

Ha valami nem úgy sikerül, ahogyan szerették volna, akkor oroszul hangzik a vigasz:

– Zavtra búgyet harasó… – azaz holnap jó lesz.

– Ki látta az eleket?

– Hol van a kuksi?

Vannak tengerészek, akiknek a nevét sokszor elég későn tanulja meg az újonc, mert szinte kötelező az elektrikust eleknek és a szakácsot kuksinak, kukinak, séf úrnak hívni.

– Kiömlött a tejfel… – mondja reggel az a tengerész, aki már régen a hajón van, és éjjel spontán magömlése volt.

– Ki tud valami igaz tengerésztörténetet? – kérdezik nem minden irónia nélkül az unatkozók. Ilyenkor magától értetődik, hogy az igaz jelzőnek ellentétes az értelme.

– Na, ki az, aki nem fizetett a kurváknak? – kérdezik, ha rossz idő kerekedik, amint a hajó elhagyta a kikötőt.

Néha a kezdőknek mondták az öregek:

– Ez nem SZOT üdülőhajó! – ha az újonc menet közben elbámészkodott és nem a kiadott munkára összpontosított.

– No szpík, no fáj fej! – A ne szólj szám, nem fáj fejem mondás tengerészül.

– Olajtengeren a nagymamám is tengerész lenne… – mondják a tengeribetegnek, utalva arra, hogy a hajózásban férfiakra van szükség. És ilyenkor mindjárt előkerülnek azok a hiteles, és hitelesítésre váró igaz tengerész történetek, amik olyan kemény legényekről szóltak, akik vödörrel a nyakukban kormányoztak és okádtak, vagy mosták gázolajjal a gépházat hányás közben.

– Olyan a tengerész kés nélkül, mint a kurva pina nélkül! – figyelmezette a fedélzetmester a feledékeny matrózt, ha nem volt nála a kötelezően elvárt felszerelés. (M.L.)

– Olyan rossz idő volt, hogy majdnem kiestünk a cipőnkből! – mondják, bemutatva a vihar nagyságát. De ennek érzékeltetésére van más minta is:

– Olyan rossz idő volt, hogy csak estünk-keltünk!

Önmagunkat is kellett néha tömjénezni, ilyenkor mondták, hogy:

– Tv-ből Sony, öngyújtóból Zippo, tengerészből XZ! – és az xy helyére mindenki saját nevét tette. (M.L.)

– Régen fából voltak a hajók, vasból a tengerészek, ma vasból a hajók és fából a tengerészek! – mondják fitymálóan, ha valaki valamit nem képes megtenni, a tengerésztől elvárható munka meghaladja az erejét.

Sokszor így hívja az egyik tengerész a másikat valahova:

– Vamosz mucsácsosz! (spanyol) – Gyerünk fiúk! Menjünk (fiúk)! A makaróni westernfilmekből kölcsönzött felszólítás, ahol a mexikói bandavezér mindig így indította lóhátról a bandáját.

– Tied a sárga trikó! – mondják annak a tengerésznek, aki aznap a legnagyobbat mondta, amit már nem lehet überelni (azt nem mondjuk, hogy hazudta!), magyarán viheti a sárga trikót, ma övé a győzelem. Ez a mondás nyilvánvalóan a kerékpárversenyekre hajaz (Tour de France), ahol az összetett versenyben vezető sportoló jutalma, hogy másnap a sárga trikóban versenyezhet.

Ha valaki nagyon vágyott a lányok után, akkor Puskás Öcsi híres mondását adaptálták neki tengerészesen:

– Van pénz, van szeretlek, nincs pénz, nincs bazdmeg!

(D.T.)

5. Szólások, szófordulatok a belvízi hajósoknál:

– Alulról kezdi a hajómosást – a tapasztalatlan, kezdő hajós jellemzése az öregebbek által.

– Állj! Hátra! Új fogás! – az elhibázott hajóművelet megismétlésére utaló ironikus szólás a műveletező tiszt részéről.

Dojzes csincs – Romániában, Drubeta Turnu Severinben (Szörényvár), a hajóállomás épületében működött kocsmahivatali intézet neve, melyet a hajósok adtak neki. A szó egyébként románul huszonötöt jelent.

Ereszd el a hajamat! – ezt olyankor mondják, ha valamilyen kötélnek (kikötő, húzató, vontató, csatló stb.) eleresztésére szól a parancs

Hány éves a Molnárné? – erre a kérdésre a válasz száz forint értéke schillingben a bécsi Mexico platzon a ’60-as, ’70-es években. Molnárné, ahogy korosodott, úgy lett mindig fiatalabb, hiszen a forintunk annak idején évről évre romlott, azaz kevesebbet ért.

– Dobd már le a horgonyt, legalább kaparóra – sok munka, vagy egyéb okok miatt panaszkodó dolgozónak mondják, csendesítés végett.

Helyet csinál a rundónak – A kelleténél nagyobb ívben kanyarodó jármű, vagy személy.

Kiesett a tengerbe, kiesett az óceánba… – a szólás használója arra utal, hogy valamit a vízbe dobott vagy ejtett.

Kisarpámolva aludni – az éjszakai merevedésre utal a mondás, melynek gyakorisága a távollét idejével arányosan növekedett.

Könnyelműen tett kijelentés visszavonása: hátrázzál mán!

Lehet szedni kétszer is! – asztalnál, étkezés közben használt tréfás szólás, azoknak, kik karimán túl szedik a tányérjukat levessel. Tudniillik, a hajó mozgása következtében a túltöltött tányérból könnyen kilöttyen a leves. Az igazi hajósember csak keveset szed, de azt kétszer is.

Lekörözte, mint Kotzmann Géza az éjféli misét – a legenda szerint Kotzmann Géza fedélzetmester egy alkalommal a templom ajtajában állva jelezte a plébánosnak, hogy az éjféli misére gyülekező gönyűi nép utolsó tagja is bent van a kapun belül. Eredete: a zsilipben éjszaka behajózáskor a hátsó uszályról lekörözéssel jelezték a vontatónak, hogy az uszály bent van a zsilipben. (N.Cs.).

Lojd karikáig szedte – mondják arra, aki a tányérját teljesen telke szedte (N.Cs.).

Lojd karikáig tányér, onnan már az asztal – a Mahart céges tányérkészletében a tányérok peremén kék karika volt. A szólás akkor volt használatos, ha valaki feltűnően sokat szedett. (N.Cs.).

Megfürdik a nagy lavórban – Ha valaki, akarata ellenére kerül a hajóról a vízbe, s így ruhástól vesz kényszerű fürdőt a folyóban.

Meglát egy nőt, s rögtön három lábon áll! – az idősebb hajósok mondják tréfálkozva nagytermészetű ifjabb kollégájukra.

Megyünk a vesszősbe – mondják, amikor megtűzzük orral a partot. Ugyanezt jelenti, amikor azt mondják, hogy kimegy legelni…

Mi az, ciánozás volt? – Akkor használják, ha a hajón nem találnak senkit (I.L.).

Mohácstól már a farkunkkal kerekölünk! – mondják, ha hosszú útról közeledik a hajó az otthonhoz, készülve a szerelmeskedésre.

Ne fázzon meg a bak! – mondják, ha a hajót meg lehet kötni véglegesen (I.L.), de ugyanezt jelenti, ha azt halljuk: Kösd meg örökre…

Oda kötteti a lábát! - Akkor szoktuk csendben mondani, mikor a gönyűi kormányosoknak oly sürgős volt a bécsi pontonon a kimenet, hogy a kötél megkötését sem várták meg, s átgázoltak a kötelek között, miközben azt a matróz a bakokon megkötötte.

Odacsípte az ujját a kassza! – A hajókasszát megdézsmáló, és lebukottak jelzője.

Olyan ez már, mint a hajókötél! – Azaz, hogy már csak húzni lehet, tolni nem. Így jellemezte a még nyugdíj után is dolgozó stéges lankadó férfiasságát.

Rámegy még egy soron: valamit megismétel, például, szed még egy adagot, iszik még egy pohárral. Eredete: a kotrásnál, amennyiben még nem érték el a kívánt kotrási mélységet, még egyszer végigkotorták a területet.

Táviratoztam XY-nak: a WC-ből kijőve, dolgát végezve és lehúzva azt mondja a hajós, ha valamelyik központi dolgozóra dühös.

Térdre imához! – nagy hiba elkövetése, vagy váratlan helyzet bekövetkezése esetén használt kifejezés. Annak jelzésére használatos, hogy az események alakulásában a szerencse vette át a főszerepet. (N.Cs.).

6. Szólások, szófordulatok, a vitorlázóknál:

Ha megerősödik a szél, reffelni akkor kell, amikor legelőször gondolunk rá. Később, miután csendesedik, és úgy érezzük, nagyobb vitorlafelület kell, főzzünk meg egy teát, szép nyugodtan fogyasszuk el… és ha még mindig úgy gondoljuk, akkor húzhatunk több vitorlát.

Mihez hasonlít a vitorlázás a rossznyelvek szerint?

Állsz a hideg zuhany alatt, küzdesz a hányingerrel és közben tépkeded a 100 dollárosokat. (vagy €-t, kinek mi tetszik)

– Tengeren is szoktatok vitorlával kikötni?

– Nem, mi általában köteleket használunk.

Világítótoronynál arra kell vigyázni, hogy hajóval mindig a víz felőli oldalán kerüljük el.

A hajó olyan közlekedési eszköz, amelyre való felszállás után a túlélés esélye jelentősen csökken.

9. Hogyan mondjuk, és hogyan nem a tengerjárón?

Amikor a kezdő tengerész hajóra száll, bizonyos szóhasználatokat megtanítanak neki az öregek. Mindenkinek hamar az eszébe vésik, hogy egy tengerész sose használja a zászló szót, csak a lobogót, mert a zászló egy rúdra van erősítve, így legfeljebb a mentőcsónakban van helye, de sok helyen ott is lobogó van, azaz a lobogózsinórhoz erősítve és a rúdra felhúzva.

Tudnia kell mindenkinek, hogy kapitány beosztás nincs a magyar tengerjáró hajókon. Ehelyett lehet mondani, hogy: barba, captain, parancsnok úr, kaftán, öreg, apánk, péká, de az, hogy kapitány úr, egyszerűen elképzelhetetlen. Ugyanis a kapitány végzettség, vizsgához kötött, míg a hajó felelős vezetője a parancsnok, ez a beosztás. Ugyanis az első tiszt is kapitány végzettségű, máskülönben nem lehetne a parancsnok helyettese, vészhelyzetben nem tudna a helyére lépni.

A tengerjáró hajón azt mondjuk pupa, egy tengerész ki nem ejtené azt, hogy tat. Ez nem előírás, de sose használjuk.

Ugyanígy, konvenció az is, hogy mi az Angol-csatornát használjuk, a La Manche tengerész részére meghökkentő, idegen, furcsa elnevezés, nem tudni, mit kezdjen vele… Ennek nyilván az az oka, hogy az angol rendszer szerint hajózunk, minden szakkönyvünk, táblázatunkat a Brit Admiralitás adja ki. A közismert angol–francia ellentét a hajózásban ott is megmutatkozik, hogy a tengeri mérföld 1,852 méter mindenkinek, kivéve a franciákat, mert ők 1,853-at használnak, persze egy francia matematikus számítása nyomán!

A hajót gép vagy főgép hajtja és nem mondjuk, hogy motor. Persze van helyzet, amikor ezt a szót használjuk és így mondjuk: Hévíz motoros. Ez valószínűleg az angol hajónév jelölésből ered, ahol így használják: M/V Herend vagy M/S Tata. Mindkét jelölés motorhajót jelent, az első, az M/V, a ’motor vessel’, a második, az M/S, a ’motor ship’.

Tengerjárón játszódó filmekben hallani, hogy a hajó főmérnökét emlegetik. Főmérnöke a hajóstársaságnak van, a hajónak főgépésze, gépüzemvezetője, kápója vagy üzemvezetője. Persze ez nem zárja ki, hogy végzettségét tekintve lehet akár mérnök is.

10. Mit nem mond egy igazi hajós?

A hajónak nincs dudája, csak kürtje. A kürttel mégis dudál, s nem kürtöl, amikor hangjelzést ad!

A folyami hajón nincs zászló! Régen is csak egyetlen zászló volt, a kék színű kitűző zászló, az összes többi lobogó! A kompoknál ma is használnak (45 fokban megdöntött zöld) zászlót a kötél leengedett állapotának jelzésére, valamint a vörös zászlóval lehet az A.1 jelzést is adni, azaz áthaladni tilos! Ettől függetlenül valóban a lobogó az általánosan használt fogalom. Ugyanis a zászló a rúdjához van erősítve, a lobogó pedig felhúzó kötélhez.

A hajó hátsó része közismerten a tat. Leginkább a rejtvényszerkesztők jóvoltából. A hajós soha nem mond ilyet. Ő a hajó hátsó részét a far névvel illeti.

A nagyhajónak nincs motorháza, csak gépháza. Így a motor(ok) a gépházban vannak, s a gépészek, gépkezelők felügyelik, javítják. Régebben a hajó gépházában gőzgépek voltak, innen az elnevezés. Nagyon érdekes, hogy a gépészeket a képesítő okmányaikban megkülönböztetik: gőzös gépész és motorgépészként. E valójában két külön szakma, ilyen sokoldalú embereket kíván a hajó gépüzeme.

11. A tengerész szavak kiválasztásának szempontjai

Ha a szógyűjtemény első szavára vet egy pillantást a kedves olvasó, akkor rögtön kivétellel találkozik. Ugyanis az alapvető szempont a szavak kiválasztásánál: a tengerészek által beszélt nyelv szavai.

A végső elképzelés az, hogy azok a szavak kellenek, hogy a szótárba kerüljenek, amiket meg kell, hogy tanuljon a nyelveket nem beszélő kezdő tengerész, hogy értse társai beszédét, eligazodhasson a sok-sok érthetetlen kifejezés között. A példáért nem kell messzire menni, hisz a szerző-szerkesztő maga is ilyen volt 1973-ban, amikor a Hévíz motorosra megérkezett Galatzba. Neki a szavak nem angolul voltak vagy olaszul, hanem „tengerészül”.

Ez a szótár egy nem írott nyelv szavaiból áll össze, mégis van e szempontból kivétel: a beosztások rövidítéseit fel kellett venni, annak ellenére, hogy a beszélt nyelvben nem valószínű, hogy azt mondta volna valaki, hogy: „2ti vagyok” vagy „szóljatok a gm-nek”, ellenben a güv. a pk. és az elek használatban voltak.

Mivel tengerésznek, hajósnak lenni nemcsak azt jelenti, hogy egy szakmát művelni, hanem ez egy életforma, és az aktív, belvízi hajósok, valamint a tengerészek alkotta közösség minőségileg más, mint egy szárazföldi szakmáé, ezért nagyon sok olyan szó bekerül a gyűjteménybe, ami a közösségben, a tengerész és a hajós szubkultúrában való eligazodáshoz szükséges.

A szavak közé felvettük azon magyar szavakat, amelyek a szakmai nyelv szavai, pl.: irányzóvonalzó, de a nem hajózó számára magyarázatot igényel.

Szerepelnek azok a szavak, amelyek a mi nyelvünkben a megszokott magyar jelentéstől eltérnek, pl.: üt (a hajó), bajusz (a hajóorr által keltett hullámok).

Nem szerepelnek azok a szavak, amelyek csak helyismeretet igényelnek egy hajón, de a szó köznapi értelemben használatos, pl.: lisztesláda.