Stephen Fry

TRÓJA

A NAGY TÖRTÉNET

Kossuth Kiadó

Tartalom

BEVEZETŐ MEGJEGYZÉSEK

A MENNYBŐL ALÁHULLOTT ISTENI JEL

Alapítás

Átkok

A MEGMENTŐ ÉS A PUSZTÍTÓ

Ott jön ő, a hős, a hódító!

Héraklész visszatérése

A fivérek

A száműzött Telamón

A száműzött Péleusz

Az esküvő és az alma

A királynő álma

A túlélő fiú

A tündöklő pásztor

Az ítélet

Családi viszályok

A tojások

A sorshúzás

A hetedik gyermek

Ki neveli fel a gyermeket?

Kik is a szereplőink?

Parisz hazatér

Az istenek lepillantanak

Közjáték: Ankhiszész története

A szöktetés

A görögök hűek az ígéretükhöz (kivéve egyvalakit)

Sóvetés

A csodaszép Pürrha

Iphigeneia Auliszban

Az akhájok

Partra téve

ILION

Az érkezés

Olümposz

A trójai haderők

A követség

A partraszállás

Megszilárdulnak a frontvonalak

Patthelyzet

Palamédész

Tróilosz és Kresszida

Aineiasz, Akhilleusz, Aiasz, Agamemnón – portyázó csapatok

Khrüszéisz és Briszéisz

Agamemnón álma

A párbaj

Diomédész az istenek ellen

Hektór és Aiasz

Megfordul a szerencse

Követség Akhilleuszhoz

Éjszakai őrjárat

Agamemnón és Hektór vitézkedése

Az ál-Akhilleusz

Akhilleusz ariszteiája

Akhilleusz és Hektór

Patroklosz és Hektór temetése

Amazon és etióp felmentő seregek

Az Akhilleusz-sarok

Akhilleusz páncélzata

Próféciák

Különös látogatás

Az aranyfiú

Héraklész nyilai

Trója szerencsehozója

ÓVAKODJ A GÖRÖGÖKTŐL…

Hajnal

A terv…

A ló

A fenevad gyomra

Helené hangjai

A VÉG

FÜGGELÉK

Mítosz és valóság 1.

Mítosz és valóság 2.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

A TÖRTÉNET SZEREPLŐI

Istenek és szörnyetegek

Görögök

Trójaiak és szövetségeseik

A KÉPEK FORRÁSAI

Impresszum

BEVEZETŐ MEGJEGYZÉSEK

A görög mitológia témájában írt első könyvem, a Mítosz az istenek születéséről és felemelkedéséről szólt. Ezt követte a Héroszok, amely Perszeusz, Héraklész, Iaszón, Thészeusz és más hősök vitézkedéseit, küldetéseit és kalandjait mesélte el.{1} Az olvasónak nem feltétlenül kell ismernie az előzményeket ahhoz, hogy követni tudja e mostani könyvben bemutatott eseményeket, de amikor hasznosnak éreztem, lábjegyzetekben írtam le, hol található meg az előző könyvekben az adott esemény vagy szereplő részletesebb leírása. Ám a görög mitológia ismerete nélkül is nyugodtan belevághat bárki a Trója olvasásába! Időnként majd emlékeztetni fogom az olvasót (főleg a kötet elején), hogy egyáltalán nem baj, ha képtelen megjegyezni az összes nevet, helyet és családi köteléket és összefonódást. A háttér felvázolása érdekében sok dinasztia és királyság alapítását le kell majd írnom, de biztosíthatok mindenkit, hogy amikor a fő cselekményre kerül sor, az összegubancolódott fonalak takaros szövetté állnak majd össze. A könyv végén található kétrészes Függelékben pedig igyekszem bemutatni, hogy a trójai háború történetének mely elemei mitologikusak, és melyek azok, amelyek történelmi alapokra épülnek.

A MENNYBŐL ALÁHULLOTT
ISTENI JEL

Trója. A világ legcsodálatosabb királysága. Az Égei-tenger ékköve. Ragyogó Ilion, város, amely nem is egyszer, hanem kétszer emelkedett fel és hanyatlott alá. A barbár Kelettel folyó kereskedelem kapuja. A csillogó arany és a csodálatos paripák királysága. Próféták, hercegek, héroszok, harcosok és költők ádáz dajkája. Arész, Artemisz, Apollón és Aphrodité védelme alatt sok-sok éven keresztül a háború és a béke, a kereskedelem és a diplomácia, a szerelem és a művészet, az államvezetés, az áhítat és az emberi harmónia eszményeinek megtestesítője. Amikor aztán végül lehanyatlott, olyan hiány keletkezett az emberi világban, amelyet a mai napig sem tudtunk betölteni, csak emlékét őrizzük örökkön-örökké. A költőknek újra és újra el kell énekelniük nemzedékről nemzedékre szálló történetét, hogy el ne veszítsük Tróját, hiszen akkor önmagunk egy részét veszítenénk el mindörökre.

A város alapítását is meg kell ismernünk ahhoz, hogy megértsük, milyen okok vezettek hanyatlásához. E háttértörténet számos fordulatot tartogat. Rengeteg helységnév lesz, jönnek és mennek majd a szereplők és a családok. De ne ijedjünk meg, nem kell megjegyezni minden nevet, minden vérrokoni és házassági viszonyt, minden királyságot és tartományt. Ígérem, hogy a történet előrehaladtával az olvasó szinte észrevétlenül meg fogja jegyezni a fontosabb neveket.

Nemcsak Trója, hanem az égegyadta világon minden egyvalakivel kezdődik: Zeusszal, az istenek királyával, az Olümposz urával, a mennydörgővel, a felhőbodorítóval, a viharhozóval.

Réges-rég, szinte még a halandók történelmének hajnala előtt Zeusz lefeküdt Elektrával, Atlasz titán és Pléioné tengeri nimfa gyönyörűséges leányával. Elektra a főistennek fiút szült, Dardanoszt, aki felcseperedve körbeutazta Görögföldet és az Égei-tenger szigetvilágát, hogy találjon egy helyet, ahol megalapíthatja saját dinasztiáját. Végül a ión partoknál kötött ki. Ha az olvasó esetleg nem járt még ott, tudnia kell, hogy arról az Égei-tengertől keletre lévő, egykor Asia Minornak nevezett területről van szó, amely manapság Törökország részét alkotja, és Anatóliának hívjuk. Két nagy királyság is létezett itt: Phrügia és Lüdia, de ezeket a területeket már elfoglalták, így Dardanosz északon, a Hellészpontosz alatti félszigeten telepedett le. A Hellészpontosz szorosa több dologról ismert: itt esett le Hellé az aranyszőrű kosról, majd sok évvel később Iaszón hajózott rajta keresztül, hogy megtalálja az aranygyapjút. Továbbá a szerelemtől sújtott Leandrosz is a Hellészpontoszt úszta át, hogy találkozhasson imádott Hérójával.{2}

Dardanosz tehát várost alapított, és mivel sem a fantázia, sem pedig a szerénység nem tartozott legfőbb erényei közé, a települést is Dardanosznak, a királyságot pedig Dardániának nevezte el.{3} Az alapító király halálát követően három fia közül a legidősebb, Ilosz lépett a trónra, ám mivel gyermektelenül halt meg, Erikhthoniosz nevű öccse lett a király.{4}

Erikhthoniosz uralma békét és virágzást hozott az országra. Az Ida-hegy szélárnyékos oldalán lévő területeit Szimoeisz és Szkamandrosz folyóistenek vizei öntözték, ennek hála Dardanosz földjei bő termést hoztak. Hamarosan Erikhthoniosz lett az ismert világ leggazdagabb embere, aki messze földön híres volt háromezer kancájáról és megszámlálhatatlanul sok csikójáról. Boreasz, az északi szél vadcsődör alakját felvéve üzekedett a király pajkos kancáival, és csodálatos lófajtát nemzett nekik. E fürge és könnyűlábú csikók úgy tudtak végigvágtatni a kukoricaföldeken, hogy még csak meg sem görbült egyetlen növény sem. Vagy legalábbis így mesélik.

Lovak és gazdagság… Valahányszor csak Trójáról beszélünk, előbb-utóbb mindig csodálatos paripákra és elképesztő gazdagságra terelődik a szó.

ALAPÍTÁS

Erikhthoniosz halála után fia, Trósz került a trónra, akinek egy lánya, Kleopátra, illetve három fia született: Ilosz (aki apja nagybátyja után kapta a nevét), Asszarakosz és Ganümédész. Jól ismert Ganümédész herceg története, hiszen maga Zeusz sem tudott ellenállni a szépségének. Így a főisten sas formáját felvéve csapott le az égből, hogy magával ragadja a fiút az Olümposzra, ahol aztán szeretett kegyence, társa és pohárnoka lett. Fia elvesztéséért Zeusz kárpótlásul Hermészt küldte Trószhoz, és az isteni hírnök két csodálatos lovat is vitt magával. E gyorslábú, könnyű paripák még a vízen is tudtak vágtatni. A királyt megvigasztalta a nagyszerű ajándék, valamint Hermész híradása, hogy fia a halhatatlanok közé került – és örökre ott is marad.{5}

Ganümédész testvére, Ilosz herceg alapította azt az új várost, amelyet Trósz tiszteletére Trójának neveztek el. A phrügiai sportjátékokon megnyerte a birkózóversenyt, jutalmul pedig ötven fiút és ötven szűz lányt, valamint – és ez a mi szempontunkból még fontosabb – egy tehenet kapott ajándékba. Nem is akármilyen tehénke volt ez, ugyanis egy jövendölés szerint Ilosz a segítségével saját várost alapíthat.

– Ahol a tehén lefekszik, ott kell felépítened városodat! – hangzott a jóslat.

Ha Ilosz ismerte Kadmosz történetét – és ki ne hallott volna róla akkoriban –, bizonyára tudta, hogy Kadmosz és Harmonia az orákulum tanácsai alapján szintén egy tehenet követtek, és ahol az állat lepihent, ott alapították meg Görögföld első nagy városállamát, azaz Thébát. A mi szemünkben talán önkényes és bizarr szokásnak tűnik teheneket használni jövőbeli városunk helyszínének kiválasztására, azonban kissé jobban belegondolva rájövünk, hogy tulajdonképpen ez nem is annyira furcsa. Hiszen ott érdemes várost építeni, ahol rengeteg hús, tej, bőr és sajt jut majd a lakóknak – nem is beszélve arról, hogy milyen nélkülözhetetlenek az erős igásállatok (hiszen a marhákkal felszánthatjuk a földeket és elvontathatjuk a szekereket). Tehát, ha egy bizonyos környéken a tehén annyira kellemesen érzi magát, hogy nyugodtan lefekszik, akkor a terület mindenképpen méltó a figyelemre. Mindenesetre Ilosz bízvást követte végig az értékes üszőt Phrügián át egészen Troászig,{6} majd az Ida-hegy lankáin leereszkedve a nagy dardániai síkságig, és itt, nem messze a dédapja, Dardanosz által épített várostól döntött úgy a tehénke, hogy most már ideje végre lefeküdni.

Ilosz körülnézett, s megállapította, hogy remek hely lesz ez várost építeni. Délre magasodik az Ida-hegy, némileg arrébb, északra pedig a Hellészpontosz tengerszorosa terül el. Ha keletre nézünk, megpillanthatjuk az Égei-tenger kéklő vizét, a termékeny, zöld mezőkön pedig Szimoeisz és Szkamandrosz folyói hömpölyögnek keresztül.

A férfi letérdelt, és az istenekhez imádkozva valamilyen jelet kért, ami megerősíti abban, hogy biztosan jó helyen jár. Nem is késett a válasz: nagy porfelhőt kavarva egy fatárgy esett le a lába elé az égből. Nagyjából akkora volt, mint egy tízéves gyerek,{7} Pallasz Athéné istennőt ábrázolta, egyik felemelt kezében lándzsát, másikban pedig guzsalyt és orsót tartott – együtt ábrázolva a szürke szemű istenség két legfőbb attribútumát, hiszen egyként ügyelt a háború és a béke művészetére.

Ilosz amint ránézett e szent tárgyra, rögvest megvakult. Ám elég bölcs volt már ahhoz, hogy ne pánikoljon, hiszen az olümposziak időnként furcsa dolgokat művelnek. Térdre borulva hálaimákat intézett tehát az éghez. Az egy hétig tartó odaadó áhítat meghozta végre a gyümölcsét, és visszanyerte a látását. Ezen felbuzdulva újult erővel látott hozzá, hogy azonnal lefektesse a város alapjait. Azt is kigondolta, hogy a központban lévő templomépületből ágazzanak ki az egyes utcák, mint egy kerék küllői. Az épületet természetesen Athénének ajánlja majd, a templom belső szentélyében pedig ott lesz az istennőt ábrázoló égből hullott faszobor, a xoanon, Trója szerencsehozója, a város isteni helyzetének jelképe és bizonysága. Ameddig e szent tárgy háborítatlanul ott áll a városban, addig Trója fennmarad és virágzik. Legalábbis Ilosz hitt ebben, akárcsak azok az emberek, akik a környékre sereglettek, hogy segítsenek felépíteni a települést. A faragvány a Palladion nevet kapta, és Ilion apja, Trósz után a várost Trójának, az ott lakókat pedig trójaiaknak nevezték el.{8}

Ez tehát az alapító atyák vérvonala Dardanosztól fiain, első Iloszon és Erikhthonioszon át az ő fiáig, Trószig, akinek gyermeke, második Ilosz építette meg végül Trója városát, amelyet emiatt Iliumnak vagy Ilionnak is hívtak.{9}

ÁTKOK

Egy másik királyi vérvonalat is fel kell vázolnunk Ióniában, amelynek fontosságát nem lehet túlbecsülni. Az olvasó talán már ismeri Tantalosz, a Trójától délre fekvő Lüdia királyának történetét. Az uralkodó saját fiát, Pelopszot tálalta fel ragu formájában az isteneknek.{10} A halhatatlanok aztán darabjaiból összerakták és felélesztették Pelopszot, aki felnőve jóképű herceggé érett. Mindenki szerette, sőt a tengeristen Poszeidón még az átlagnál is jobban: szeretőjévé tette az ifjút, és szárnyas lovak vontatta szekérrel ajándékozta meg jutalmul. A szekér azonban átokká vált, amely aztán… Nos, amely aztán szinte az egész történetünket meghatározta…

Iloszt is feldühítette Tantalosz gonosztette, fogta hát hadseregét, és elűzte a férfit a területről. Azt gondolhatnánk, hogy Pelopsznak ez nem lehetett ellenére, hiszen Tantalosz korábban lemészárolta őt, a saját fiát, aztán feldarabolta, és e finom pörkölt révén akarta az olümposziakat elkápráztatni a szakácstudományával. De egyáltalán nem így történt. Ugyanis mihelyt Pelopsz férfivá érett, hadsereget szervezett és megtámadta Iloszt – aki aztán különösebb erőfeszítés nélkül legyőzte a fiút. Pelopsz elmenekült Ióniából, és végül jó messze, Görögföld egyik félszigetén telepedett le – e terület, Peloponnészosz a mai napig az ő nevét viseli. E csodálatos vidéken olyan legendás királyságok és városállamok jöttek létre, mint Spárta, Mükéné, Korinthosz, Epidaurosz, Troizén, Argosz és Pisza. Utóbbi természetesen nem a ferde torony későbbi otthona (hiszen az Itáliában, Pisában van), hanem egy görög városállam, ahol Pelopsz érkezése idején Arész hadisten fia, Oinomaosz király uralkodott.

Oinomaosznak volt egy Hippodameia nevű lánya, aki körül szépsége és királyi származása miatt rengeteg kérő legyeskedett. Apjának azonban annak idején megjósolták, hogy saját veje öli majd meg. Akkoriban még nem voltak apácazárdák, ahová be lehetett volna zsuppolni a nem kívánt fehérszemélyeket, így az aggódó atya más módszerrel akarta biztosítani, hogy gyermeke mindörökre vénlány maradjon. Kihirdette, hogy annak adja Hippodameia kezét, aki kocsiversenyben le tudja győzni a királyt. Ez azonban csapda volt, mivel egy apró betűs rész is akadt a felajánlásban. A győzelem jutalma ugyanis a lány keze volt, ám a vereség ára a szerencsétlen kérő élete lett. Oinomaosz magabiztosan hitte, hogy kerek e világon nincs nála jobb kocsihajtó, így lánya sohasem veszi fel a menyasszonyi fátylat, így sohasem válik valósággá a rémisztő jóslat, hiszen nem lesz veje, aki végezhetne vele. Bármekkora árat kellett fizetni a vereségért, és bármilyen egyedülállóan híres kocsihajtó volt Oinomaosz, tizennyolc bátor férfi mégis felvette a kesztyűt. Hiszen Hippodameia annyira szép volt, s nem kisebb csáberővel bírt, hogy e gyönyörű lány kezével együtt a gazdag városállam királyságát is el lehet nyerni. Tizennyolc versenyből Oinomaosz tizennyolcszor nyert, a kérők feje pedig szépen sorjában virított a kocsiversenypályát körülvevő cölöpökre tűzve.

Amikor a lüdiai királyságából kiakolbólított Pelopsz megérkezett Piszába, szinte azonnal megragadta Hippodameia ragyogó szépsége. Bízott ugyan kocsihajtói képességében, de azért biztos, ami biztos, alkalmi szeretőjétől, Poszeidóntól is segítséget kért. A tenger és a lovak istene örömmel küldött a hullámokból egy szekeret és két erős, gyorslábú táltost. Hogy a másik oldalról is megtámogassa esélyét, Pelopsz felbérelte Oinomaosz kocsihajtóját, Mürtiloszt, Hermész fiát. Csábító volt a bér: siker esetén a segítségért cserébe Pelopsz a király fele birodalma mellett egy éjszakára Hippodameiát is odaígérte a kocsisnak (aki titokban szintén szerelmes volt a lányba). Mürtilosz tudta, mit kell tennie: a verseny előtti éjjelen besurrant az istállóba, és a bronz kocsikerék-rögzítő tengelyszöget kicserélte egy méhviaszból készült másolatra.

Másnap, amikor megkezdődött a verseny, előbb az ifjú Pelopsz tört az élre, ám Oinomaosz tehetségének hála a király is szorosan a nyomában volt. Már majdnem utolérte, és felemelte karját, hogy lándzsájával halálos csapást mérjen ellenfelére, amikor a viasz tengelyszög megadta magát, a kerekek leestek a szekérről, a szerkezet összeomlott, Oinomaosz pedig saját lovainak patái alatt végezte.

A verseny után Mürtilosz ment, hogy behajtsa jutalmát (azaz végre együtt hálhasson Hippodameiával), a lány azonban jajveszékelve Pelopszhoz rohant, aki dühében egy szikláról a tengerbe lökte egykori cinkostársát. Mielőtt a vízbe zuhant Mürtilosz megfulladt volna, még éppen maradt annyi ideje, hogy megátkozza Pelopszot és vérvonalát.

Mürtilosz neve viszonylag kevésbé ismert a görög héroszok között, habár az Égei-tengernek az a része, ahol a tengerbe zuhant, a Mürtói-tenger nevet viseli. A helyiek sok-sok éven keresztül évente áldozatot mutattak be Mürtilosz tiszteletére apja, Hermész templomában, ahol halála után bebalzsamozott testét elhelyezték. Vagyis nagy tiszteletnek örvendett ez a gyenge, szenvedélyes férfi, aki hagyta magát lekenyerezni, és bűnrészes lett saját királyának a halálában.

Az átok azonban már elhangzott, egy ilyen szózat pedig mindig következményekkel jár. Pelopsznak és Hippodameiának gyermekei születtek. Aztán ezek a gyerekek is utódokat nemzettek. És, ahogy azt látni fogjuk, fogott rajtuk az átok…

Ha ennek a történetnek, Trója történetének van bármilyen tanulsága, akkor bizonyára azzal a régi, egyszerű közhellyel fogalmazhatjuk meg, hogy a tetteknek mindig megvan a maguk következménye. Tantalosz cselekedetére fia még egy lapáttal rátett. Apa és fia gonosztettei olyan végzetes következményekkel jártak, amelyek meghatározták a görögség legfontosabb uralkodói famíliájának sorsát.

{1} A továbbiakban a két könyvre való utalások az alábbi magyar kiadásokra vonatkoznak: Stephen Fry: Mítosz. Görög mitológia angol humorral. Ford. Kisantal Tamás. Kossuth Kiadó, Budapest, 2019. Héroszok. Ókori szuperhősök csodálatos kalandjai. Ford. Kisantal Tamás. Kossuth Kiadó, Budapest, 2020.

{2} Hellé, az aranyszőrű kos és Iaszón történetét már elmeséltem a Héroszokban (193. o.), Héró és Leandrosz tragikus szerelmét pedig a Mítoszban lehet elolvasni (341–342. o.). Még később Dardanoszról a szoros a Dardanellák nevet kapta, amely alatt, a félsziget egyik városában rengeteg szörnyű csatározás zajlott le. Kallipolisznak (azaz Gyönyörű városnak) nevezték e helyet, amely később Gallipoli néven honosodott meg.

{3} Bizonyos mítoszváltozatokban Dardanosz egy már létező királyságot is a területéhez csatolt, bekebelezett, de az sem kizárt, hogy elfoglalt. E birodalmat Szkamandrosz folyóisten és Idaia oreász vagy hegyi nimfa fia, Teukrosz alapította, aki nem keverendő össze az íjász Teukrosszal (vele majd a történet egy másik pontján találkozunk). Később költők és krónikások gyakorta teukroszoknak is nevezték a trójaikat.

{4} Dardanosz legkisebb fia, Idaiosz a félsziget déli részén lévő legnagyobb hegycsúcsról, Ida-hegyről kapta a nevét.

{5} Sőt, a pohárnok tulajdonképpen kétszeresen is halhatatlanná vált. Hiszen az éjszakai égbolton ő lett a Vízöntő csillagkép, illetve a Jupiter egyik holdja is róla kapta a nevét (és mivel a bolygót Zeusz római megfelelőjéről nevezték el, Ganümédész lényegében örökké szerelme körül kering).

{6} Szintén Trósz tiszteletére egy idő után az egész félszigetet Troásznak nevezték.

{7} Azaz három ókori görög könyöknyi, vagyis nagyjából 135–140 centiméternyi. Az ilyesféle, istent (vagy leggyakrabban istennőt) ábrázoló faragott faszobrokat xoanonnak nevezték.

{8} Az ógörög és latin „i” hang az angolban általában „j” mássalhangzóvá alakul, például „Iason”-ból „Jason” (Jaszón), „Iesus”-ból „Jesus” (Jézus) lesz – és még sorolhatnánk: „Julius”, „Juno” stb. Így a trójai nép az angolban Troyans, a franciában Troyen és Troyenne, a németben pedig Trojaner lett. Az olasz és a spanyol nyelvben ugyanez az „y” hang figyelhető meg, a portugálok pedig nagyjából az angolhoz hasonlóan írják és ejtik. A modern görögben pedig Troas néven ismert.

{9} Innen kapta címét Homérosz eposza, az Iliász.

{10} Zeusz ezért örök alvilági szenvedéssel büntette Tantaloszt: éhezve és szomjazva kellett vízben állnia, és ha lehajolt, hogy igyon, a víz rögtön elapadt, amikor pedig kinyújtotta kezét az előtte lévő gyümölcsöktől roskadozó faágak felé, azok rögtön elhajoltak előle. Innen ered a „tantaluszi kín” kifejezés. Lásd: Mítosz, 255. o.