Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

Elseje

A bizottság előtt

Zene

A legeslegújabb nemzedék

A cigány

Borbélynál

A jégen

Állatkerti csendélet - Túlzás -

A tapintatlan ember

Búcsúzás

A nyári vendég

A szerény és jól nevelt ifjú,

A drágaság

Valaki, aki megjött

Boldogtalan szerelem

Az új cseléd

A cipőhúzó

Hitel

Fotográfusnál

A régiségkereskedő

A fogorvos

Kíméletesen

Pump

Irodalomtörténet

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Molnár Ferenc

PESTI ERKÖLCSÖK
HUMOROS RAJZOK

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-156-9 EPUB
ISBN 978-963-678-157-6 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

első kiadás:
1909

a borító ismeretlen művész Párizs éjszaka című, XIX. század
végén készült illusztrációja részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

Elseje

A férj (hazatér vagy harminc csomaggal).
Kész az ebéd?

Az asszony.
Ez az első kérdése. Mifelénk azt mondják: jónapot.

A férj.
Kész az ebéd?

Az asszony.
Jónapot!!

A férj.
Jónapot. Kész az ebéd?

Az asszony.
Még nincs egy óra! Mit hoztál?

A férj.
Apróbb bevásárlásokat tettem. Tudod, ma van elseje, az embernek van egy kis pénze, hát bevásárol egyet-mást. (Bontogatja a csomagokat.) Ez például egy Frik-Watson-féle pipaszurkáló.

Az asszony.
Pipaszurkáló? Hiszen te nem vagy pipás.

A férj.
Tudod, bementem a nagy trafikba és akartam venni egy hatosért hölgy-cigarettát. Megszagoltattak velem egy csomag angol dohányt s ennek olyan jó illata volt, hogy megvettem. Akkor azt mondták, hogy jó, jó, ebből elvégre cigarettát is lehet sodorni, de ez alapjában véve pipadohány. Tehát vettem hozzá csekély áron egy angol pipát. Akkor azt mondták, hogy jó, jó, ezt a pipát elvégre szutykosan is lehet használni, de minden rendes pipásnak van egy pipaszurkálója. És mivel a legjobb a Frik-Watson-féle pipaszurkáló, hát olyat vettem, csekély áron. Megszámították nekem négy forint nyolcvanért

Az asszony.
Szent isten! A kanapéból kifityeg a lószőr és ő pipaszurkálókba fekteti a vagyonát.

A férj.
Na hallod? Ilyen olcsósághoz nem minden nap jut az ember. Ez... ez... cizellált zománc. Nem. Zománcolt cizella.

Az asszony.
De minek ez az egész pipahistória?

A férj.
Tudod, elseje... az embernek pénz van a zsebében és meglát egyet-mást. Mit szólsz ehhez kaucsuk-dohányzacskóhoz?

Az asszony.
Azt is beléd sózták?

A férj.
Csekély áron. Hat forintért számították meg.

Az asszony.
Rémes. A vánkosokban összeaszik atoll és ő kaucsukzacskókba fekteti a vagyonát.

A férj.
De ez vulkanizált kaucsuk. Nem. Kaucsukizált vulkán.

Az asszony (kétségbeesve).
Hát a többi csomag micsoda?

A férj.
Még vettem egyet-mást. (Lázasan bontogat.) Mit szólsz ehhez a csinos mandzsettagomb- tisztítóhoz?

Az asszony.
Hát az minek?

A férj.
Ez egy nagyon elmés találmány és olcsón számították meg. Ha az embernek piszkos a mandzsettagombja, beleteszi ebbe a készülékbe, beleönt acidum muriaticumot és spirituszon felforralja. Mikor kiveszi, a gomb olyan, mintha új volna.

Az asszony.
Mintha új volna? Hisz egyetlen értékes holmid az antik mandzsettagombod, ami a tizenhetedik századból maradt rád?

A férj (büszkén).
De vettem a géphez új gombot! Ide nézz! Olcsón megszámítva négy forint volt. Gyönyörű gomb. Cizellált zománc. Nem. Zománcolt cizella.

Az asszony.
Cizellára dobja ki a pénzét és én két évig járok egy kalapban, mint Csicsóné.

A férj.
Ki az a Csicsóné? (Eszébe jut.) Hja vagy úgy.

Az asszony.
Csicsóné? Az az, aki mindig másról beszél, mikor a bor árát kérik.

A férj (bontogatva).
Az Bodóné.

Az asszony.
Bodóné? Az megint más. Azt úgy mondják: te sem vagy jobb a Bodóné vásznánál.

A férj.
Az Deákné.

Az asszony (dühösen).
Csak humorizálj. Szétrúgod a pénzt és nekem vicceket mondasz. Hát ez micsoda?

A férj.
Ez négy darab üvegtalp a zongora lába alá.

Az asszony.
De hiszen nincs is zongoránk!

A férj.
Eltesszük akkorra, amikor lesz. Az üveges rám tukmálta.

Az asszony.
Azonfelül a zongorának csak három lába van.

A férj.
Három? Az üveges azt mondta, hogy négy. (Félre.) Nem merem neki bevallani, hogy ötöt vettem.

Az asszony.
A gyereknek nem tudom megvenni a Robinzont és ő nem létező zongorákat támaszt alá.

A férj (tovább bontogat).
Mit szólsz ehhez a gyantához?

Az asszony (rémüldözve).
Hát az minek kell?

A férj.
Hát kell néha a háznál.

Az asszony.
Gyanta?

A férj.
Hogyne. Minden háztartásban kell gyanta.

Az asszony.
Ki foglak rúgni vele együtt.

A férj (nyugodtan).
Akkor ruggyanta.

Az asszony.
Hát még mit sóztak beléd?

A férj (újabb csomagokat bont).
Vettem egy liter porzót.

Az asszony.
Hisz van itthon itatóspapír!

A férj (félre).
Most már nem merem bevallani, hogy két litert vettem (Fenn.) A porzó is kell néha. Itatóssal szárítani az írást illetlenség. A nagy Széchenyi egyszer kapott egy ilyen leitatott levelet és visszaküldte, ezt írván rá: »Előbb keféltesse le«. - Vagy, jaj, pardon, ezt egy leporzózott levélre írta… Ujjuj, pechem volt az anekdotával.

Az asszony.
No látod!

A férj.
Igazad van. (Kiönti a földre a porzót). Már nincs. (Szétkeni a lábával.) Hess, te csúnya porzó.

Az asszony (egy nagyot üt a férj fejére).
Mit csinálsz? Mit csinálsz?

A férj.
Pechem van. Pechem van. (Vidáman.) Pekkem van.

Az asszony.
Az asztalnak kijár a lába és porzóba temeti a pénzt. Hiszen te ölöd a pénzt! Hiszen te sértegeted a pénzt! (Dühében sír.)

A férj (a Csicsóné dallamára énekli):
Pekkem van, Pekkem van, Jaj de Jaj de Pekkem van.

(Hirtelen, átmenet nélkül keserves pofát vág és
némán megvakarja a fejét, ott, ahol az asszony ráütött.)

Az asszony (sírva).
Hát még mit vettél?

A férj.
Minek ütöttél ilyen nagyot a fejembe? Ez már nem tréfa. (Új csomagot bont.) Mit szólsz ehhez a csinos kis csöngettyűhöz? Csiling, csiling. (Csönget vele.)

Az asszony.
Az egész ház tele van villamos csengővel és ő csöngettyűket sózat magára? Minek neked csöngettyű? Mi vagy te? Szánkó?

A férj (gügyögve).
Én egy kis szánkó vagyok. (Csönget.)

Az asszony.
Hol vetted?

A férj.
A bazáron mentem keresztül, ott vettem. Jó lesz a háznál. (Csönget.)

Az asszony.
Ezentúl elsején én veszem fel a fizetésedet a hivatalban.

A férj.
Miért? (Csönget.)

Az asszony.
Ne csöngess! Mert nem férsz a bőrödbe, ha pénzed van. Mindent összevásárolsz.

A férj (csönget):
Jó.

Az asszony.
Hát abban a skatulyában mi van?

A férj.
Ebben a sárgában?

Az asszony.
Abban.

A férj.
Még tizenkét csöngettyű. Legyen a háznál. (Egyszerre kettővel csönget.) Vettem a bazárban egy fogkefetornyot is. Nézd, milyen szép. Ebbe beledugdossa az ember a fogkeféket. Vettem egy szappanspórolót is. Ebben lyukak vannak és a szappanról alól lefolyik a víz. Ez hat forint volt, mert glazúros.

Az asszony.
Ezen legalább sokat fogunk spórolni.

A férj: (egy csomagot el akar dugni).

Az asszony.
Mi az? Mi az? Mért dugod azt el? Mi van abban?

A férj.
Semmi, semmi.

Az asszony.
Most azonnal mutasd meg. (Kapkod utána.)

A férj.
Hagyd. Inkább bevallom.

Az asszony.
Nos, mi van benne?

A férj (keserű pofát vág és a fejéhes nyúl).
De így a fejembe ütni?

Az asszony.
Mi van abban a csomagban?

A férj.
Bevalljam? Harminc ív itatóspapír.

Az asszony (még egyet üt a fejére és sírva szalad ki).

A férj (énekelve).
Pekkem van, pekkem van... (A fejéhez nyúl.) Képzelem, mekkorát ütött volna, ha bevallom, hogy százötven ív itatós van benne!

A bizottság előtt

(Történik az adókivető bizottság előtt, melynek tagjai, miután már kivetették az adót, jóllakott fenevadak módjára terpeszkednek az asztal körül, egy öreg úr, aki elnöki tisztet teljesít szegény...)

A polgár (belép).
Kezét csókolom. (Kezet akar csókolni az öregnek.)

Az Öreg.
Csak hagyja. Nálunk ilyen hízelgéssel semmire se megy. Persze, mikor bejönnek, kezet akarnak csókolni. Mikor aztán ki van vetve az adó, akkor köszönés nélkül mennek az ajtóból illetlenségeket mondanak vissza, hívják?

A polgár.
Kósa Péter.

Az öreg.
Igen? Maga az?

A polgár.
Én.

Az öreg.
Magára hatvan korona adó van kivetve. (Szellemesen.) Többet akar?

A polgár (sírni kezd).
Kérem, én…

Az öreg.
Itt sírással se megy semmire. Még ha sírógörcs volna, nem mondanám. A múltkor egy ember egy sírógörcscsel lealkudott öt koronát. De egyszerű bővítetten bőgőssel abszolúte nem segít magán.

A polgár (tehát abbahagyja).
Kérem, én összesen nem keresek egy évben hatvan koronát. Én egy töpörödött, beteg öreg ember vagyok.

Az öreg.
Hány éves?

A polgár.
Harminc.

Az öreg.
Hiába akar szánalmat kelteni. Hamar mondja el a kifogásait, de azt előre megmondom, hogy egy krajcárt sem engedünk te az adójából. Mi a foglalkozása?

A polgár.
Orvos vagyok, kérem. De évek óta nem volt páciensem s így kínomban a tudománynak élek.

Az öreg.
Engem nem az érdekel, hogy minek él, hanem, hogy miből él.

A polgár.
Szegény özvegy édesanyám küld néha egy kis pénzt. De ebből a pénzből nekem őt el kell tartanom.

Az öreg.
Szép.

A polgár.
Sőt szegény özvegy apámat is, ki teljesen vak.

Az öreg.
Sok gyermeke van?

A polgár.
Ön nem tud annyit mondani, hogy nekem eggyel több ne tegyen. Ha gyermekeim nem volnának, éhen keltene halnom. És én fizessek hatvan korona adót! (Ordítva). Miből?

Az öreg.
Ne ordítson. Ezt már megszoktuk. Itt úgy ordítanak az emberek, mint a fogorvosnál.

A polgár (súgva).
Miből?

Az öreg.
Hát magának semmi jövedelme nincs? Biztos tudomásunk van arról, hogy évente négyötezer koronát keres.

A polgár.
Ki az a disznó, aki ezt meri állítani?

Az öreg.
Ne inzultálja, mert itt ül a bizottságban.

A polgár.
Nevezze mag magát. Elégtételt adok.

Az öreg.
Maga téved, ha azt hiszi, hogy mi fogékonyak vagyunk az ilyen gorombaságok iránt. Ezzel csak a helyzetét súlyosbítja, öregem. Párbajozni sem fogunk magával. Általában jegyezze meg, hogy nincs mód, amivel ránk hatni lehet.

A polgár.
Nahát, ha van Isten, hát megveri Uraságtokat. Hogy én ötezer koronát keresek? Hisz tegnap óta nem ettem. Hisz minden párnám zálogban van és én régi újságokon alszom! Hiszen a fogorvosnál tegnap fizettem egy foghúzásért, úgyhogy egy másik fogamból ki engedtem venni egy kis darab aranyat, a mivel jobb időkben plombírozták! Hiszen a K betűs végrehajtó oly gyakori vendég a házamban, hogy külön kulcsa van az ajtómhoz, külön házikabátja van a fogasomon, franciára tanítja a gyermekeimet és hozzám címezteti a leveleit! Hiszen azelőtt Singernek hívtak és mikor Kósára magyarosítottam a nevemet, az S betűs végrehajtó térden állva könyörgött, hogy ne tegyem tönkre, mert éveken át belőlem élt, de én mégis Kósa lettem, mert a K betűs végrehajtó megvesztegetett, csakhogy ö hozzá tartozzam! Hiszen engem minden héten felpofoz egy olyan szabó, akire már nem is emlékszem! Hiszen én oly szegény vagyok, hogy nem fog a toll, ha egy váltóra rá akarom írni a nevemet és ha egyszer meleget akarok vacsorálni, hát Esti Újságot kell árulnom egész délután! Hisz én diplomás ember létemre a ferenciek temploma előtt térdelek minden vasárnap, s hétköznapon öreg honvéd vagyok a Rákóci úton! Hiszen, ha én elindulok a városba valami nagyobb kölcsönt szerezni, hát maguktól a fejemre esnek a szövetkezeti bankok cégtáblái és az igazgatók kiköpnek az ablakon! Hiszen, ha én énekelni kezdek, mint hajdan Orfeusz, megszólalnak a füvek, fák és virágok és azt mondják: adja meg az öt forintomat, adja meg a tíz forintomat. Hiszen én olyan rossz fizető vagyok, hogy nekem a boltosok még készpénzért sem adnak árut, s ha még megvolna az adósok börtöne, hát én egymagám túlzsúfoltságot idéznék elő benne! Hisz én annyit éhezem, hogy a gyomrom már tüdővé alakult át a sok levegőnyeléstől! És én fizessek hatvan korona adót? (Ordítva.) Miből?

Az öreg.
Ne ordítson.

A polgár (súgva).
Miből?

Az öreg.
Amit itt elmondott, az nagyon megható. De mi nem vagyunk azok az emberek, akiket ilyesmivel meg lehet hatni. Ezennel végérvényesen kihirdetem, hogy felszólamlásának hely nem adatik és ön hatvan korona adót fizet.

A polgár (súgva).
Miből?

Az öreg.
Nem hallom. Mit mond?

A polgár (ordítva).
Miből? Az öreg. Ne ordítson.

A polgár (súgva).
Miből?

Az öreg.
Amiből akar. Elmehet.

A polgár (távozóban).
Ön olyan öreg ember, elnök úr. Miért nem hal már meg?

(Sietve kimegy az ajtón. Lenn a kapuhoz támaszkodva áll egy hordár.)

A polgár (a hordárhoz).
Miből fizessek én hatvan korona adót?

A hordár (bután néz rá).

A polgár.
Na ja. (Egy ember megy arra. Kétségbeesésében ráordít.) Miből!!!

Zene

(Szín Egy zeneimádó család estélye. Az egyik sarokban urak és hölgyek ülnek és zenéről beszélgetnek.)

Az egyik úr.
Nekem semmi se múlja felül Wagnert. Az a gyönyörűség és izgalom, ami a Wagner zenekarában bizsereg és zizeg, az nekem mindennél szebb. Hallotta ön már Wagnert bizseregni?

Egy másik.
Nem.

Az egyik.
Hallgassa meg a Siegfriedben a Waldeswebent. Akkor fogja hallani Wagnert zizegni.

Egy hölgy.
És hallotta Wagnert sustorogni?

A tájékozatlan úr.
Nem.

A hölgy.
Menjen be a Walkürbe, mikor a Feuerzaubert brüzsögik a zenekarban. Három forintért annyit sustorognak, bruhognak, lángolnak és szikráznak magának, hogy a Párisi Áruház ehhez képest egy rosszul hangszerelt operetli.