WILLIAM SHAKESPEARE

A VIHAR

Fordította Babits Mihály

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Szereplők

ALONSO, Nápoly királya
SEBASTIAN, az öccse
PROSPERO, Milánó törvényes hercege
ANTONIO, Prospero öccse, Milánó bitorló hercege
FERDINAND, a nápolyi király fia
GONZALO, hű öreg tanácsos
ADRIAN, FRANCISCO, urak
CALIBAN, vad és idétlen sehonnai
TRINCULO, bolondos alak
STEPHANO, iszákos pincérlegény
HAJÓSKAPITÁNY, KORMÁNYOS, MATRÓZOK
MIRANDA, Prospero leánya
ARIEL, légi szellem
IRIS, CERES, JUNO, NIMFÁK, ARATÓK, szellemek
Egyéb szellemek Prospero szolgálatában

SZÍN
A tenger, egy hajóval; később egy sziget

ELSŐ FELVONÁS

ELSŐ SZÍN

Egy hajó a tengeren. Dörgés, villámlás zivataros zaja hallatik. Jön egy hajóskapitány és egy kormányos, más-más oldalról.

KAPITÁNY

Kormányos!

KORMÁNYOS

Ihol-e, mester, mi újság?

KAPITÁNY

Jó, beszélj a legényekkel: rajta, rajta, frissen, parthoz ne csapódjunk: mozogni, mozogni. El.

Jönnek a matrózok.

KORMÁNYOS

Hejh, lelkeim! vígan, vígan, lelkeim! Frissen, frissen. Húzzátok be a vitorla csücskit; vigyázzatok a kapitány úr sípjára. - Fújjad, fújjad, pukkadj meg, csak hely legyen!

Jönnek Alonso, Sebastian, Antonio, Ferdinand, Gonzalo és mások.

ALONSO

Jó kormányos, viselj gondot reánk. Hol a kapitány? Csak biztasd az embereket.

KORMÁNYOS

Kérem, maradjanak most lenn.

ANTONIO

Hol a mester, kormányos úr?

KORMÁNYOS

Nem hallja az úr? Utunkban vannak itt. Maradjanak a kabinjaikban; nem kell publikum a zivatarnak.

GONZALO

No, no, jól van már, türelem, türelem.

KORMÁNYOS

Mondja a tengernek, hogy türelem. Menjenek innen! Nem hallják, hogy bőgnek a szelek: mit törődnek ezek a király nevével? Csend: a kabinba! Ne zavarjanak.

GONZALO

Jó, jó, de ne feledd el, ki van a hajótokon.

KORMÁNYOS

Senki olyanos, hogy jobb szeretném magamnál. Kegyelmes tanácsúr: ha csöndet kommandírozhat ezeknek az elementumoknak és békességet csinál ebbe a minutába: jó, nem nyúlunk többet egy szál kötélhez se; tessék használni a tekintélyét: ha nem ért hozzá, örüljön, hogy eddig élt és készüljön a kabinjában, mert ki tudja, nem üt-e a halálos órája. - Csak vígan, lelkeim! - El az útból, ha mondom. El.

GONZALO

Nagy reménységet önt belém ez a legény: nem úgy néz ki, mint akinek vízbefulladás a rendeltetése; tökéletes akasztófavirág-pofája van. Ne is engedj belőle, szerencse-mama, hogy a fára húzzák! Sorsa madzaga legyen a mi horgonykötelünk, mert a magunké nem sokat segít! Ha nem arra született, hogy felkössék, cifra helyzetben vagyunk. El.

Visszajön a kormányos.

KORMÁNYOS

Le a főárbóccal: szaporán; lejebb, lejebb. Húzzátok le, megpróbálni a nagy vitorlával. Kiáltás belülről.

Fene a bőgésetekbe! Túlordítják a zivatart meg a kommandómat. -

Visszajönnek Sebastian, Antonio és Gonzalo.

Már megint? Mi dolguk itt? Hagyjuk abba és fulladjunk meg? El akarnak süllyedni?

SEBASTIAN

Rosseb a torkodba, mit ugatsz, káromkodsz, te komisz kutya!

KORMÁNYOS

Hát dolgozzon maga!

ANTONIO

Kössenek föl, kuvasz, kössenek fel! Te szájaskodó, szemtelen szajhakölyke, magad félsz legjobban a megfulladástól.

GONZALO

No, biztosítom, hogy nem fog megfulladni, ha csak oly erős volna is a hajó, mint egy dióhéj és olyan lyukas, mint egy telhetetlen ringyó.

KORMÁNYOS

Szélnek fordítsd, szélnek! Két fokkal odébb: a tenger felé, megint: odébb hajtsd!

Jönnek matrózok, csuromvíz

MATRÓZOK

Végünk van! Imádkozzunk, imádkozzunk! Végünk van. El.

KORMÁNYOS

No, muszáj lesz hideget nyelni?

GONZALO

Imában herceg és király! Nekünk
sincs hátra más itt.

SEBASTIAN

Véget ért türelmem.

ANTONIO

Berúgtak és elitták életünket. -
Ez a nagyszájú, - bár fulva hevernél
És mosna tíz ár!

GONZALO

Úgy kötik föl ezt,
bár milljom vízcsöpp esküdt ellene,
és tátog őt benyelni.

Zavaros hang belülről.

Isten irgalmazz! - Süllyedünk,
süllyedünk! - Asszony, gyerekeim, Isten veletek! - Isten veled, testvér! - Süllyedünk, süllyedünk, süllyedünk!

ANTONIO

Hát süllyedjünk el mind a királlyal. El.

SEBASTIAN

Búcsúzzunk el tőle. El.

GONZALO

No, adnék most ezer hektár tengert egy hold szárazföldért; bánnám is én, ha kopár, puszta, barna tüskés, akármi. Legyen meg, amit odafönn akarnak! De jobb szeretnék száraz halált halni. El.

MÁSODIK SZÍN

A sziget: Prospero tanyája előtt.
Jönnek Prospero és Miranda.

MIRANDA

Ha bűverőd igézte, jó apám,
e vad szeleket bőgni: csillapitsd le.
Az ég szagos kénzáport öntene,
ha, fölnyujtózva föllegig, a viz
nem oltaná el. Mennyi szenvedést
láttam, velük szenvedve! Egy hajó,
(volt rajta néhány jó ember bizonnyal),
darabra tört. Ó! szívemig csapott
a jajszavuk. Mind ott veszett szegény.
Ha isten lettem volna, én biz inkább
a tengert süllyesztettem volna el,
minthogy benyelje ezt a jó hajót
és rajta ennyi lelket.

PROSPERO

Csendesedj,
ne ijedezz. Mondd részvevő szivednek:
nincs semmi baj.

MIRANDA

Ó rossz nap!

PROSPERO

Semmi baj.
Amit tettem, csak érted tettem én
(csak érted drágám, lányom!), aki még
azt sem tudod, ki vagy, sem azt, hogy én
honnan vagyok: hogy sokkal több vagyok,
mint Prospero, szegény tanyának úra,
apád és semmi más.

MIRANDA

Sohsem jutott
eszembe többet tudni.

PROSPERO

Ideje,
hogy többet mondjak immár. Add kezed
s a varázsköpenyt vedd le rólam. - Úgy:

Leteszi a köpenyt.

Pihenj, varázs. - Töröld meg a szemed;
vigasztalódjál. A hajótörés
bus látványát, mely fölköltötte benned
a részvét lelkét, bűbájommal úgy
rendeztem én, hogy nincs egy árva lélek, -
nem, nincs egy árva hajszál vesztesége
egy teremtésnek sem, kit a hajón
jajgatni hallottál, süllyedni láttál.
Most ülj le; többet kell még tudnod.

MIRANDA

Olykor
kezdtél már szólni róla, ki vagyok;
de elhallgattál, faggatózni hagytál,
azt mondva: „Várj, ma még nem.”

PROSPERO

Itt az óra,
s a perc azt mondja: „Nyisd ki a füled!”
Fogadj szót és figyelj. Emlékszel-e,
amikor még nem laktunk e tanyán?
Alig hiszem, hisz több se, három éves
ha voltál -

MIRANDA

Mégis emlékszem, apám.

PROSPERO

Mire? Egy másik házra? Vagy személyre?
Emlits valamit valamely dologról,
mely megmaradt eszedben.

MIRANDA

Messze már;
és inkább álomféle, mint bizonyság,
miről emlékem jótállhatna. Nem volt
négy vagy öt asszony, négy vagy öt dadám?

PROSPERO

De volt, több is, Miranda. Hogy van az,
hogy ez még él eszedben? Látsz-e mást még
az elhagyott időnek messze mélyén?
Ha még régebbet is tudsz, tudhatod
azt is, hogy jöttél ide.

MIRANDA

Nem tudom.

PROSPERO

Tizenkét éve már, Miranda, rég volt,
Miláno fejedelme volt apád,
hatalmas herceg.

MIRANDA

Uram, nem te vagy hát?

PROSPERO

Anyád erénynek példaképe volt
s lányomnak mondott; és apád Miláno
hercege volt, s egyetlen gyermeke
hercegnő; - nem csekélyebb.

MIRANDA

Istenem!
Mily gaz sors volt, hogy onnan elkerültünk!
Vagy áldás?

PROSPERO

Az, leányom, mindakettő:
mint mondtad, gaz sors volt, hogy elkerültünk
de áldás hozott ide minket.

MIRANDA

Ó ha
elgondolom, milyen terhedre voltam,
s nem is tudom már. Kérlek, mondd tovább.

PROSPERO

Öcsém - és nagybátyád - Antonio -
kérlek, figyelj jól - ó, hogy ép a testvér
legyen ily álnok! - ő, kit te utánad
a legjobban szerettem; ő, kire
országom kormányát ruháztam; azt,
mely első volt minden kormány között,
mint én minden király közt, rangban is,
de művészetben és tudásban éppen
páratlan; minden gondom ez levén,
kormányt öcsémre hagytam, idegen
lettem saját ügyemben, elmerülve
titkos tanulmányokba. S kapzsi bátyád -
tudsz rám figyelni?

MIRANDA

Csupa fül vagyok.

PROSPERO

Kitanulván, hogy kell megadni kérést,
hogy vetni el, kit kell emelni, kit
pórázra fogni, mert előre tört,
teremtményeimet újra teremté
s a hivatalnok és a hivatal
kulcsát kezelve, oly nótára hangolt
minden szivet, mint tetszett néki; így
folyondárként, fejdelmi törzsemet
elfedve, szítta nedvét. - Nem figyelsz.

MIRANDA

Apám! dehogy nem.

PROSPERO

Kérlek, jól vigyázz.
Én, így feledve földi célt, magánynak
szentelve és művelve lelkemet,
ép evvel, mi ha nincs titokba, minden
értéken túl értékes, rossz öcsém
gaz lelkét fölköltöttem: és bizalmam
mint jó szülő, szült olyan csalfaságot,
mely nem volt kisebb, bár ellenkező
mint jó szülője, végtelen hitem,
határtalan. S igy lévén ura nemcsak
mit jövedelmem hozhatott, hanem
ami csak volt rangomnak haszna, - mint ki
annyiszor mond el egy hazug mesét,
hogy emlékezetét meghamisítva
maga is hiszi végre, - hitte ő,
hogy ő a herceg voltakép; hiszen
helyemben ült és vitte külső képét
s jogát a rangnak; nőtt ambiciója. -
Hallasz?

MIRANDA

Hisz meggyógyulna a süket.