Magyar-
ország
globális
története

1869-2022

Szerkesztette:
Laczó Ferenc és Varga Bálint

részlet

Corvina

Koncepció és szerkesztés © Laczó Ferenc és Varga Bálint, 2022

Szövegek © a Szerzők, 2022

A borítón használt grafikák forrása: Shutterstock.com
Puskás Öcsi fotója: Fortepan/Kovács Márton Ernő

A könyv a Bölcsészettudományi Kutatóközpont, a Magyar Tudományos Akadémia és a Nemzeti Kulturális Alap támogatásával jelent meg.

Kiadja 2022-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6825 3

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette: Ambrose Montanus

Tartalom

Rövidítések jegyzéke és a nem latin betűs nevek átírása

Bevezető

1869Elindul az osztrák–magyar kelet-ázsiai expedíció

1873Kolerajárvány és tőzsdekrach

1873Az első néprajzi bemutató a budapesti Városligetben

1878Ausztria–Magyarország elfoglalja Bosznia-Hercegovinát

1879Hugonnai Vilma orvosi diplomát szerez Zürichben

1882Létrejön az Adria Magyar Királyi Tengerhajózási Rt.

1883A Magyarországi Vegetáriánus Egyesület megalapítása

1890Megalapítják a Magyarországi Szociáldemokrata Pártot

1896Az Ezredéves Kiállítás

1896Bíró Lajos kutatóútra indul Új-Guineába

1896Az Egyesült Izzó (Tungsram) alapítása

1900Az első Julius Meinl-üzlet Budapesten

1901Létrejön a Magyar Eszperantisták Egylete

1901Ausztria–Magyarország koncessziót szerez a kínai Tiencsinben

1902Szobrot állítanak Kossuth Lajosnak Clevelandben

1904Megjelenik Karl May Winnetouja magyar fordításban

1908Elindul a Nyugat

1909Megkezdődik a Wekerle-telep építése

1911A Társadalomtudományi Társaság vitát rendez az eugenikáról

1913A Nők Választójogi Világszövetségének kongresszusa Budapesten

1914Az Osztrák–Magyar Monarchia hadüzenetével kitör a Nagy Háború

1916Bevett vallássá lesz Magyarországon az iszlám

1916A Konstantinápolyi Magyar Tudományos Intézet megnyitása

1918Pusztít a spanyolnátha

1918A nemzeti önrendelkezés eszménye és a Magyar Királyság szétesése

1918Az általános választójog bevezetése

1919A Magyarországi Tanácsköztársaság kikiáltása

1919Horthy Miklós belovagol a budapesti Gellért térre

1919A Hopp Ferenc Ázsiai Művészeti Múzeum megalapítása

1919Megjelenik a Magyar Divatipar

1920A numerus clausus-törvény elfogadása

1924Magyar önsegélyező szervezet alakul Sanghajban

1924Teleki Pál a Moszul-kérdést eldöntő bizottságban

1925A bánsági telepesek panaszt nyújtanak be a Népszövetségnél

1925Megnyílik a Budapesti Nemzetközi Vásár

1926Megnyílik a Corvin Áruház

1928A Húzd rá, Jonny! jazzopera budapesti bemutatója

1929A nagy gazdasági világválság

1930Magyarország csatlakozik a Nemzetközi Ópiumegyezményhez

1935Germanus Gyula Mekkába zarándokol

1935A Teller házaspár az Egyesült Államokba költözik

1936A magyar jezsuiták önálló missziót kapnak Kínában

1937Megalakul a Márciusi Front

1941Magyarország megtámadja a Szovjetuniót

1941Jógaiskola nyílik Budapesten

1941Megjelenik Szerb Antal A világirodalom története című könyve

1944A vidéki magyar zsidóságot Auschwitz-Birkenauba deportálják

1946Megkezdődik a magyarországi németek kitelepítése és a csehszlovák–magyar lakosságcsere

1946Joel Teitelbaum szatmári rabbi letelepszik New Yorkban

1948A Nemzetközi Demokratikus Nőszövetség konferenciája Budapesten

1949Megalakul a Kölcsönös Gazdasági Segítség Tanácsa

1949Világifjúsági Találkozó Budapesten

1949A Rajk-per

1950Elindul a Szabad Európa Rádió magyar adása

1952A Buddhista Misszió megalapítása

1956A magyar forradalom és a szuezi válság

1957Rafael Trujillo dominikai diktátor megnyitja országának kietlen vidékeit a „kommunista barbarizmus” magyar üldözöttjei előtt

1959A Sabin-cseppek bevezetése Magyarországon

1960Az „Afrika-év”

1960Che Guevara Budapesten

1961Az Eichmann-per

1962Puskás mesterhármast rúg a BEK-döntőben, mégis Guttmann Benficája nyer

1964A Merkur Személygépkocsi Értékesítő Vállalat megalapítása

1966Észak-vietnami hallgatók a magyar egyetemeken

1967Maoista ifjúsági szervezkedés Budapesten

1968Coca-Colát gyártanak Kőbányán

1968IBUSZ-iroda nyílik Frankfurtban

1971Az első Roma Világkongresszus

1972Az algíri Olimpiai Stadion átadása

1972Megkezdődik a Békásmegyeri lakótelep építése

1973A Képzelt riport egy amerikai popfesztiválról bemutatója

1976New Yorkban megalakul a Romániai Emberi Jogokért Bizottság

1977Ikarus 281-est állítanak ki a Maputói Nemzetközi Vásáron

1979Vízum nélkül lehet utazni Ausztriába

1981A Rokkantak Nemzetközi Éve

1982Magyarország csatlakozik a Nemzetközi Valutaalaphoz

1984Megkezdi működését Budapesten a Soros Alapítvány

1985HIV-fertőzött személyt azonosítanak Magyarországon

1986A Magyar Televízió bemutatja az Isaurát

1986Nobel-díjat kap John C. Polanyi

1988Tüntetés a bős–nagymarosi erőmű ellen

1989A szovjet rendszer bukása és a demokratikus átmenet

1991A Suzuki gyárat nyit Esztergomban

1993Az első Sziget Fesztivál

1994Somogyvámoson leteszik a Krisna-völgy alapkövét

1994Megnyílik a Józsefvárosi piac

1995Elindul az Internetto

1995A Bokros-csomag bevezetése

1997Az első Pride Budapesten

2002A tudományos közösség félsivatagként tekint a Homokhátságra

2003Carlos Pérez és Bojana Radulovics kézilabdázók világbajnoki gólkirályok lesznek

2004Magyarország csatlakozik az Európai Unióhoz

2005A Huawei gyárat nyit Magyarországon

2006Magyar élelmiszerbolt nyílik Londonban

2006Magyar nők a munkaerőpiacát megnyitó Svájc szexiparában

2006A Magyar Honvédség vezeti a Tartományi Újjáépítési Csoportot Baglánban

2008Beüt a globális pénzügyi és gazdasági válság

2015Átvándorlás Magyarországon

2017A Lex CEU elfogadása

2020–?A koronavírus-járvány és hatása

Szerzők

Köszönetnyilvánítás

Név- és tárgymutató

Rövidítések jegyzéke és a nem latin betűs nevek átírása

CIACentral Intelligence Agency

ENSZEgyesült Nemzetek Szervezete

IMFNemzetközi Valutaalap (International Monetary Fund)

KGSTKölcsönös Gazdasági Segítség Tanácsa

KISZKommunista Ifjúsági Szövetség

KKIKulturális Kapcsolatok Intézete

MSZMPMagyar Szocialista Munkáspárt

NATOÉszak-atlanti Szerződés Szervezete (North Atlantic Treaty Organisation)

NDK Német Demokratikus Köztársaság

NSZKNémet Szövetségi Köztársaság

WHOEgészségügyi Világszervezet (World Health Organization)

A nem latin betűs neveket magyar átírásban közöljük, ugyanakkor ahol a nemzetközileg leggyakrabban használt angol átírás ettől jelentősen eltér, ott az adott nevet a könnyebb beazonosíthatóság érdekében az első említéskor zárójelben angolul is megadjuk.

Bevezető

Az olvasó által kézben tartott kötettel Magyarország modern kori történetének és jelenének újragondolásához szeretnénk hozzájárulni. Könyvünk alighanem az első, az ország modern és jelenkori történetét tárgyaló mű, mely (ha teljességre nem törekszik is) a főbb kulcspontokat úgy tárgyalja, hogy eközben nem a magyar nemzet fogalmára és nacionalista-teleologikus elvére épül. A Magyarország globális története, mely 82 szerző közös produktuma, ehelyett az ország és lakosainak komplex transznacionális kapcsolataiból és beágyazódottságaiból indul ki. Teszi ezt annak érdekében, hogy nagy hatású, sőt gyakran meghatározó jellegű, de mégis csak kevésbé ismert vagy nem kellően figyelembe vett történeteket beszéljen el és elemezzen.

E könyv tudományos színvonalon, ugyanakkor közérthető stílusban megírt kísérlet arra, hogy érdemben tárgyaljuk, Magyarország milyen módokon volt a globális történelem némileg sajátos, ugyanakkor nagyon is integráns része az elmúlt mintegy másfél évszázad során. Az olvasó által kézben tartott kötetet korántsem összegzésnek és lezárásnak szánjuk. Reményeink szerint az itt összegyűjtött, újszerű és izgalmas írások sokkal inkább inspiratív beszélgetések és számos további kutatás kiindulópontjaiként szolgálnak majd.

Közvetlen inspirációforrásunkul az elmúlt években megjelent, hasonló felépítésű kötetek szolgáltak. A Patrick Boucheron által szerkesztett, 2017-ben kiadott Histoire mondiale de la France (Franciaország világtörténelme; mely két évvel később France in the World: A New Global History címmel angol fordításban is kiadásra került) nemcsak komoly közönségsikernek örvendett és vált számos eszmecsere, valamint több érdemi kritika tárgyává, hanem hamarosan hasonló könyvprojektek sorát is ihlette a környező nyugat-európai államokban. E francia kötettel csaknem egy időben látott napvilágot az Olaszország globális történetét tárgyaló Storia mondiale dell’Italia, mire a következő évben, 2018-ban már igazi konjunktúra következett: megjelentek a hasonló koncepció alapján készült, Spanyolország (Historia mundial de España), Katalónia (Història mundial de Catalunya), Szicília (Storia mondiale della Sicilia), Hollandia (Wereldgeschiedenis van Nederland) és Flandria (Wereldgeschiedenis van Vlaanderen) globális történeteit tárgyaló könyvek, hogy aztán 2020-ban német és portugál történészek adjanak ki analóg megközelítésű munkákat (Deutschland: Globalgeschichte einer Nation, illetve História Global de Portugal). Könyvünk tehát maga is egy transznacionális jelenség, az európai országok történetét globális szempontból újragondoló művek része – e kortárs trend öt év alatt ért el Párizsból (esetünkben: Maastrichton és Lipcsén keresztül) Budapestre.

Természetesen némileg más a világtörténelem kulcstémáit és csomópontjait a nyugat-európai centrumból (Franciaország, Hollandia, Flandria), időnként nagyhatalmi státusra szert tevő, máskor a centrum és a félperiféria között ingázó országokból és régiókból (Németország, Portugália, Spanyolország, Katalónia, Olaszország, Szicília), és megint más egy kelet-közép-európai kisállam globális kapcsolatain keresztül elbeszélni. Míg a Boucheron által szerkesztett francia kötetet olyan kritika is érte, mely szerint e projekt mindössze a franciák világra gyakorolt tetemes hatásának jól ismert elbeszélését domborítja ki némileg újszerű köntösben, a Magyarország globális története semmi hasonlóra nem vállalkozhat. Eleve távol áll ízlésünktől a „magyar géniuszok és világra szóló hatásuk” lelkes és túlzó tárgyalása.

Könnyű belátni, hogy a félperiférián elhelyezkedő, viszonylag mérsékelt erőforrásokkal rendelkező Magyarországra a globális folyamatok jóval nagyobb hatást gyakoroltak, mint fordítva. Ezen félperifériás, európai kisállami pozíció egyúttal azt is jelenti, hogy a regionális (kelet-közép-európai) és európai folyamatok magyar történelemben játszott szerepe olykor jóval nyilvánvalóbb volt, mint a távolabbról érkező hatásoké. Kötetünk egyáltalán nem kívánja elvitatni a regionális és kontinentális fókuszú megközelítések hasznát, ugyanakkor következetesen igyekszik a gyakran e léptékekben vizsgált folyamatokat tágabb összefüggéseikbe is beilleszteni. Meggyőződésünk, hogy az európai történelem globális keretezése elengedhetetlen – ahogy az eurocentrizmust is globális keretben érdemes kontextualizálni, értelmezni és kritizálni.

Magyarország különböző transznacionális folyamatokban játszott szerepét és globális történelemben betöltött helyét kötetünk tehát helyi értékén próbálja kezelni. E realisztikusabb perspektívából nézve Magyarország egy sokrétű és érdemi transznacionális kapcsolatokkal rendelkező, modern története során a legkülönbözőbb tájakról származó jelenségekkel összefonódó, kelet-közép-európai, sok szempontból félperifériás, ugyanakkor a világban a helyét alapvetően európai államként kereső, ily módon pedig a kolonializmus és a dekolonizációs folyamat globális történetéhez is számos szálon kapcsolódó állam.

Mit értünk globális és transznacionális történelem alatt? Mik lehetnek e megközelítések sajátos hasznai? A transznacionális megközelítések felfutása az utóbbi néhány évtized alighanem egyik legfontosabb fejleménye a történelemtudományban és számos további társadalomtudományban.1 Az eredetileg a 19. századi ún. nemzeti ébredések korában fogant megközelítések számára a nemzetek számítottak a történelem főszereplőinek és a tudományos vizsgálatok kiemelt tárgyának, míg a „külvilág” egyfajta függelékként jelent csak meg. A transznacionális megközelítés e belső logika primátusának tételezése helyett a határokon átívelő folyamatokra (például világgazdaság, kulturális transzfer, klímaváltozás, migráció) és szereplőkre (vállalatok, egyházak, nemzetközi szervezetek és mozgalmak) helyezi a hangsúlyt.

A transznacionális megközelítésekre közvetlenül építő, azoknál is fiatalabb globális történetírást az egész bolygót átfogó lépték alkalmazása vagy legalábbis a különböző kontinensek összefonódási módjainak kiemelt vizsgálata jellemzi. A globális történet nem feltétlenül jelent globalizációtörténetet. A globális történet utóbbi megközelítés helyenként nyílt teleologikusságát eleve némi szkepszissel szemléli, miközben a nagyon is lényeges globalizációs folyamatok történetéről is összetettebb és pontosabb képet próbál festeni.

A transznacionális és globális történetírás kortárs trendjei elkezdték lebontani a nemzeti történetírások által korábban büszkén megfestett, a valós történeti folyamatokkal azonban csak szerény közös metszetet felmutatni képes zárt nemzetek képét. E trendek számunkra azt bizonyítják, hogy a transznacionális kapcsolatok és globális beágyazódottságok vizsgálata a valóság gazdagabb és adekvátabb megismerését képes nyújtani. Az effajta kapcsolatok és beágyazódottságok ugyanis bizonyíthatóan már évszázadok, sőt akár évezredek óta komoly hatást gyakorolnak még a legelzártabbnak tűnő rurális közösségek életére is – gondoljunk csak arra, hogy a „legmagyarabb” ízekhez elengedhetetlen paprika is a mai Mexikó területéről került, eredetileg elsősorban Spanyolország „újvilági” terjeszkedésének hatására az „óvilágba”.

Ennek megfelelően könyvünk összeállításakor elsősorban arra voltunk kíváncsiak, hogy Magyarország sokrétű, sok szempontból globális hatókörű transznacionális kapcsolatai miként alakították a modern kori és mai magyar társadalmat, gazdaságot, kultúrát és életmódot. Miként lehet a magyarországi politikai folyamatokat transznacionális és globális keretekben értelmezni, különösen tekintettel a rendszerváltozásokra, valamint a demokratizációs és de-demokratizációs folyamatokra? Mit jelentett Magyarország számára a dinamikusan változó, olykor súlyos válságokat megélő világgazdaságba való beágyazódottság? Hogyan alakították a (tág értelemben vett) magyar kultúrát a transznacionális cserekapcsolatok és globális trendek? Milyen hatással bírt a gyarmatosítás, a rasszizmus és a dekolonizáció Magyarországon? Hogyan fonódtak össze a globális migrációs folyamatok a magyarországi népességmozgásokkal? Hogyan érintette Magyarországot a természeti környezet változása (legyen szó például betegségek elterjedéséről, vagy a klímaváltozás folyamatáról)? Miképp vettek részt transznacionális és globális folyamatokban különböző marginalizált vagy egyenesen üldözött csoportok (zsidók és romák, buddhisták és krisnások, a kínai diaszpóra vagy a helyi szexuális kisebbségek tagjai)?

Könyvünk tehát friss és izgalmas alternatíváját szeretné nyújtani annak a romantikus nacionalizmus korában kialakult, azóta számos ráncfelvarráson átesett, mostanra láthatóan némileg megcsontosodott elképzelésnek, amely a magyarok állítólag a mitikus ősidőkbe visszanyúló és jelenünkig ívelő történetét zárt egységként kezeli. A romantikus nacionalizmus korában e sajátos megközelítés kialakítására azért volt igény, hogy a nemzeti aktivisták elterjeszthessék a nemzeti identitás korábban alig létező formáit. Ezen újszerű és a maga korában igen modern identitás kialakításában kulcsszerepet kapott a múlt nemzetközpontú elbeszélése, az elgondolt nemzeti közösség nagyon is valós tagjai számára ugyanis ezen elbeszélés által vált átélhetővé az elmúlt századok, a jelen, és az eljövendő generációk lényegi azonossága. A 21. század derekán a múlt effajta esszencializáló értelmezései azonban egyszerre hatnak valóságtól idegennek és meglehetősen naivnak.

Kötetünkkel a nemzeti nagyelbeszéléseket nem lebontani, hanem érdemben kiegészíteni és újragondolni szeretnénk; a ’Magyarország’ és a ’globális’ szavak ennek megfelelően azonos súllyal szerepelnek már a címben is. Az általunk javasolt transznacionális megközelítés ily módon közéleti, ha úgy tetszik, politikai relevanciával is bír. Az általunk szorgalmazott közéleti relevancia kapcsán Stéphane Gerson a France in the Worldhöz írt előszavából érdemes idéznünk: „politikai könyv, amennyiben a politikát nem a valóság egyoldalú értelmezésének vagy pártpolitikai programokkal való azonosulásnak tekintjük, hanem az értelem használatának a kétségbeeséssel szemben. E könyv központi kérdésfelvetése is politikai jellegű: mit jelent egy nemzethez tartozni a mai, globalizált, de mégis nemzetközpontú világban?”2

E fogós kérdésre csakis számos kiváló kollégánk hozzájárulásának köszönhetően próbálhattunk érdemben felelni. A széleskörű és intenzív együttműködést személy szerint nagyon élveztük és belőle rendkívül sokat tanultunk. Talán nem túlzás azt állítanunk, hogy a kortárs magyar történetírás értelemszerűen távolról sem teljes, de több szempontból reprezentatív mintájának tagjai jutnak szóhoz e lapokon. A kötet készítésekor megvalósuló együttműködés remélhetőleg a történettudomány és a szomszédos tudományágak – esetünkben kiemelt módon az irodalomtudomány, a néprajz, az antropológia, a közgazdaságtan, a politológia, a szociológia, a nemzetközi kapcsolatok és a médiatudomány – képviselői közti kooperáció hozzáadott értékéről is meggyőzi majd az olvasót. E sokszínű szerzőgárda szakmai tevékenysége eleve mélyen beágyazódott transznacionális struktúrákba – amit már az is jelez, hogy a modern és jelenkori magyar történelmet (is) kutató szerzőink egy sor ország tudományos intézményeinél állnak alkalmazásban, New Yorktól Pécsig, Amszterdamtól Debrecenig, Londontól Brnóig.

Az alapötlet 2020 szeptemberi felvetését követően számos tervet készítettünk és vitattunk meg, mielőtt belevágtunk volna kötetünk megszervezésébe és szerkesztésébe. Kétféle egyensúly kialakítása a kezdetektől fogva alapcéljaink közé tartozott: a kijelölt témacsoportokat és a glóbusz nagyobb földrajzi egységeit mindenképpen viszonylag arányosan szerettük volna szerepeltetni. E nagyobb témacsoportok a következők voltak: világgazdaság; politikai ideológiák és kormányzati rendszerek; háború és erőszak; migráció; kultúra; vallások; gyarmatosítás, dekolonizáció, rasszizmus, ide értve az „egzotikus” világrészek megismerését; fogyasztás és mindennapi élet; környezet és betegségek; stigmatizált és marginalizált csoportok.

A földrajzi egységeket és a hozzájuk fűződő kapcsolatokat illetően is óvatosan egyensúlyozva próbáltunk előrehaladni. Míg Magyarország Európa határain túlmutató kapcsolatai különösen foglalkoztattak minket, az ország sűrűbb és gyakran relevánsabb, Európához vagy kifejezetten a kelet-közép-európai régióhoz kötődő kapcsolatait egyes szerzők (érthető okokból) mélyebben és részletesebben tárgyalják. Globális perspektívát nyitó könyvünk tehát valójában egyszerre alkalmaz regionális, európai és globális léptéket. A megkísérelt egyensúlyozás épp abból állt, hogy az eurocentrikus látószöget és egyoldalúságokat úgy oldjuk, hogy eközben az eurocentrizmus tagadhatatlan magyar történelmi szerepét is kidomborítsuk. Az Histoire mondiale de la France kötethez viszonyítva ez azt jelenti, hogy az európai keret e lapokon némileg markánsabb lett, miközben a magyar történelem globális horizontjának felértékelése – reményeink szerint – még újszerűbben hat majd.

Szándékunkban állt továbbá, hogy az egyes korszakokról (mint a duális Monarchia korszakáról, a Horthy-korszakról, az államszocializmusról és a rendszerint 1989-től számított jelenünkről) és a rendkívül sűrű átmeneti évek sajátosságairól egyaránt összetett és kiegyensúlyozott képet fessünk (ennek részeként az 1919-es év „globális pillanatát” például négy kontextusban is szerepeltetjük). Az ismételten felbukkanó témákon keresztül érdemben kívánunk szólni korszakokon átívelő vagy folyamatosan visszatérő kérdésekről is (ide tartoznak a kolonializmus és a dekolonizáció, a háborúk és a nemzeti önrendelkezés kérdései, a demokratizálódás és a feminizmus, a gazdasági válságok és a pandémiák, az amerikanizáció és a sport stb.). Reményeink szerint a globalizáció 1870 körül kezdődő első nagy hullámával nyitó kötetünk a történelem jelenkorunkat jellemző példátlan felgyorsulását is képes illusztrálni.

A transznacionális kapcsolatok és Magyarország globális beágyazódottsága iránti érdeklődésünket a legfőbb jelenségekre és folyamatokra kívántuk fókuszálni, e szándékunk pedig különböző típusú témák vizsgálatát indukálta. Egyes fejezetek globális események és fejlemények (példának kedvéért: a világháborúk, a gazdasági világválságok vagy a klímaváltozás) sajátos magyarországi megjelenési módjaira, valamint a helyi és a globális változások összefüggéseire koncentrálnak. További fejezetek gyakran helyi-nemzeti keretben értelmezett eseményeket gondolnak újra transznacionális módszerek által és tágabb kontextusukba helyezve (ide tartozik például a magyar kisebbségvédelemről, az 1989-es rendszerváltásról és a Bokros-csomag történetéről szóló fejezet). Mások elsősorban távolabbi világrészekről származó jelenségek magyarországi megjelenését és hatását domborítják ki (így például az indiai eredetű vallások híveinek történeteit, a latin-amerikai kultúra helyi recepcióját vagy éppenséggel a kelet-ázsiai cégek befektetéseit), megint mások viszont épp magyarok a világ különböző tájain és szféráiban játszott eltérő szerepeit helyezik előtérbe (az észak-amerikai tudománytól és az észak-afrikai műszaki szakértelemtől a közel-keleti terrorizmus elleni küzdelmen át a svájci prostitúcióig).

Nem vállalkozhattunk arra, hogy a modern Magyarország globális beágyazottságainak átfogó történetét tárjuk az olvasó elé – meggyőződésünk, hogy a teljesség eleve nem elérhető cél és minden, emberi társadalmak múltjáról és jelenéről szóló könyv bizonyos elvek szerint hangsúlyoz folyamatokat. A minket érdeklő kérdések megválaszolásához inkább azt a módszert választottuk, hogy a magyar(országi) relevanciával bíró transznacionális folyamatokat egy-egy jellemző ponton ragadjuk meg. Az egyes fejezetek mind a főcímükben megnevezett kulcseseményekből kiindulva vázolják fel (az alcímben jelzett) szélesebb témáikat.

Az így létrejött könyv számos narratívából áll és elsőre talán töredékesnek is hat. Úgy gondoljuk, hogy az imént tisztázott szerkesztési elveink ismeretében a figyelmes olvasó számára azonban így is kirajzolódik egy összkép. Amennyiben a Magyarország története iránt érdeklődő nagyközönség számára sikerül néhány újdonsággal szolgálunk és közben felkeltjük a globális történeti megközelítéshez korábban szkepszissel viszonyulók érdeklődését is, már megérte belefognunk e kísérletbe.

Jegyzetek

1 A transznacionális történetírás módszertanáról magyarul alig van elérhető irodalom. A téma egyik legjobb összefoglalója: Olstein, Diego: Thinking history globally. Basingstoke, 2014.

2 Gerson, Stéphane: Preface to the English-language edition. In: Boucheron, Patrick (szerk.): France in the world. A new global history. New York, 2019. XIX. Az idézetet Varga Bálint fordította.

Laczó Ferenc – Varga Bálint

1869
Elindul az osztrák–magyar kelet-ázsiai expedíció Tudás- és tárgyáramlás Ázsiából Magyarországra

1868 szilveszterének napján egy magyar és egy osztrák utas szállt fel a Triesztből Alexandriába induló gőzös fedélzetére. Noha végső úti céljuk azonos volt, az utóbbi mindent elkövetett, hogy a másik ne tarthasson vele, annak pedig nem is állt szándékában elutazni. E napon mégis ugyanazon a hajón hagyták el Európát.

Életük számos tekintetben párhuzamos pályát írt le, és nem először keresztezte a másikét. Mindketten részt vettek az 1848-as forradalmakban, Karl von Scherzer a bécsiben, Xántus János a magyarországiban. A bukás után mindketten emigrációba kényszerültek, de Scherzer hamar bocsánatot nyert, és sok más osztrák–német liberális forradalmárhoz hasonlóan a Bach-rendszer modernizációs programjának szolgálatába szegődött. Az osztrák Novara hadihajó 1857–1859-es útja során, amikor első alkalommal kerülte meg a Földet német anyanyelvű legénység, már ő volt az expedíció tudományos vezetője. Az általa szerkesztett úti beszámoló a centralizált, neoabszolutista Ausztria globális ambícióit tükrözte, és bestseller lett az egész német nyelvterületen.

Az osztrák gazdasági élet szereplői az 1860-as évek elejétől sürgették egy olyan újabb expedíció elindítását, ami a nyugati hatalmakéihoz hasonló diplomáciai és kereskedelmi szerződés megkötéséhez vezetne a három szuverén kelet-ázsiai királysággal, Sziámmal (ma Thaiföld), Kínával és Japánnal. Az expedíció elindulását – melynek kereskedelmi és tudományos vezetője ismét Scherzer lett – több nemzetközi (osztrák–porosz ellentét, a rövid ideig mexikói császár Habsburg Miksa kivégzése) és belpolitikai (a magyar–osztrák viszony rendezetlensége) tényező hátráltatta, s végül 1868. október 18-án került rá sor.

Az addigra megkötött osztrák–magyar kiegyezés értelmében Magyarországnak 30%-os részt kellett vállalnia a költségekből, illetve szakembereket biztosítani a diplomáciai kiküldöttek és az ún. kereskedelmi jelentéstevők közé. Habár a magyar kormány megpróbálta mozgósítani a hazai gazdasági élet szereplőit, a Magyar Tudományos Akadémia szakemberei szkeptikusak voltak az expedíció gazdasági előnyeit illetően. Annál kecsegtetőbbnek tartották a tudományos lehetőségeket, egy természetrajzi gyűjtő kiküldése érdekében közben is jártak Eötvös József kultuszminiszternél. Eötvös a bécsi kormányzat ellenállását legyűrve elérte, hogy Xántus 1868. december 31-én a már úton lévő expedíció után indulhasson azzal a megbízással, hogy a Magyar Nemzeti Múzeum és más hazai tudományos intézmények számára természetrajzi, népismei (néprajzi és iparművészeti), könyvészeti és numizmatikai információ- és tárgygyűjtést végezzen.

Noha ilyen jellegű és Magyarország határain kívülről származó tárgyak gyűjtése korábban egyáltalán nem tartozott a Nemzeti Múzeum feladatai közé, Eötvös ebben is új irányt kívánt szabni, amikor az 1870. évi költségvetés kulturális fejezetéhez fűzött indoklásában kifejtette, hogy a „múzeumok újabb időben ugyanis oly rendszeres gyűjtemények táraivá alakultak át, melyek […] a tudomány minél tágabb körökben terjesztésére s népszerűsítésére hatalmas tényezőkül szolgálnak. Mióta a m[agyar] n[emzeti] múzeum alakult, a tudományok egész ágazatai, ha nem is keletkeztek, de önállóságra, sőt nagy jelentőségre emelkedtek. Ehhez járul, hogy az ország tudományos körei is mindinkább azon meggyőződésre emelkedtek, hogy Magyarországnak történelmi, sőt természettudományi helyes megismerése s megismertetése a szomszéd országok s nemzetek, sőt az egész föld történelmi és természeti viszonyainak tanulmányozása nélkül nem remélhető. […] Elérkezettnek hittem végre az időt, midőn ezen, nemében egyetlen intézetünk […] az európai hasonnemű intézetek között, tekintettel hazánk sajátszerű viszonyaira, becsülettel megállhasson.”1

Erre a feladatra keresett és talált Xántus személyében megfelelő embert, aki az osztrákok elől az Amerikai Egyesült Államokba menekülve több mint egy évtizeden át végzett természetrajzi gyűjtőmunkát a washingtoni Smithsonian Intézetnek, és gyarapította gyűjteményeivel a Nemzeti Múzeumot. Részvétele érdekében azonban Eötvösnek nemcsak az osztrákok, hanem magának Xántusnak az ellenállását is le kellett győznie, aki egyfelől előre látta az út során fellépő nehézségeket, másfelől nem szívesen adta fel az Állatkert igazgatói állását, mely (életében először) biztos egzisztenciát jelentett számára. Ezért alakult úgy, hogy Scherzerrel együtt csak hónapokkal később indult a Jóreménység-fokát megkerülő expedíciós hajók után. Mivel azonban ő a Szuezi-csatornán át utazott, végül így is két hónappal azok előtt érkezett Szingapúrba, annak ellenére, hogy közben egy kéthetes ceyloni (ma Srí Lanka) gyűjtőutat is közbeiktatott.

Ez az előny jó lehetőséget biztosított a szingapúri gyűjtőmunkára, de már ekkor beigazolódtak félelmei, melyek miatt eleve nehezen szánta rá magát az útra. Az első nehézséget a hajók hektikus és bizonytalan menetrendje jelentette: míg egyes helyeken, így Szingapúrban és Sanghajban (Shanghaiban) hónapokat kellett várnia rájuk, máshol, például Saigonban és a japán kikötőkben alig néhány napot időztek, így utóbbi helyeken Xántus leginkább csak a kikötői piacokon tudott vásárolni. E nehézségek abból adódtak, hogy a Novara-expedícióval szemben ez egy diplomáciai és kereskedelmi expedíció volt, ami számos tekintetben összeegyeztethetetlen volt egy tudományos és gyűjtőexpedíció igényeivel. Ebből következett az a nehézség is, hogy Xántusnak egyedül kellett végeznie a természet- és néprajzi gyűjtést, a gyűjtött állatok preparálását (az Akadémia által javasolt preparátor utazását az osztrákok visszautasították), a preparáló- és csomagolóanyagok gyakran igen nehéz beszerzését, a csomagolást, a gyűjtött anyagok dokumentálását és útnak indítását, továbbá ún. népismei, gazdasági és statisztikai jelentések készítését.

Mindezekre rakódtak az osztrákok és magyarok közötti politikai és szakmai ellentétek, melyek már akkor kirobbantak, amikor Scherzer Szingapúrba érkezve a szálloda folyosóján a Nemzeti Múzeumnak küldendő ládák láttán számon kérte Xántuson, hogy az Osztrák–Magyar Monarchia alattvalójaként miért nem osztja meg gyűjteményeit a pesti és bécsi intézmények között, és arra próbálta utasítani, hogy vegyen részt az Ausztria számára fontos gazdasági, kereskedelmi információk gyűjtésében. Követelését Xántus egyfelől a miniszteri utasításra hivatkozva utasította el, másfelől azzal, hogy „a gyűjtésekre magyar pénz fordittatván egyedül, követelését nem tartom méltányosnak, s igen sajnálom hogy nem teljesithetem. B. Ransonett Bécsi gyüjtőnek igen is szivesen engedendek át kettős példányokat, cserében másokért, de kötelességszerűen és feltétel nélkül egyáltalán semmit sem.”2

Ebben az elutasításban felsejlik a háttérben megbúvó, mélyebb természetű, egyúttal súlyosabb ok: a dualista berendezkedés eltérő indíttatású, de egyöntetű elutasítása. A kiegyezés óta eltelt alig két esztendő nem lehetett elegendő a kényszerű kompromisszum elfogadásához. Míg Scherzer abból a meggyőződésből helyezkedett szembe vele, miszerint a Habsburg Monarchia fennmaradásának záloga a centralizált bécsi kormányzás, és a magyar kiegyezés a német egység osztrák vezetéssel történő megvalósulásának akadálya, addig a hosszú emigrációból éppen csak hazatért Xántus Magyarország egyenrangúságának elismerését várta volna tőle. Megalázónak érezte az expedíció osztrák résztvevőinek magyarokkal szembeni viselkedését, és még inkább azt, hogy ahol csak megfordultak, kizárólag osztráknak tüntették fel az expedíciót, és az új konzulátusokon is a régi címert és feliratot használták. Holott magyar részről az expedíciótól azt várták, hogy az út során „messze tengerekre el fog vitetni, távoli országokban fel fog állíttatni az új osztrák–magyar közös kereskedelmi lobogó, mint állami átalakulásunknak és politikai egyenjoguságunknak látható jelképe”3, azaz Magyarország kinyilváníthatja a közjogi helyzetében bekövetkezett alapvető változást.

Az expedíció két hajója 1869 áprilisában érkezett Szingapúrba, ahonnan Bangkokba hajóztak tovább, hogy ott a sziámi királlyal diplomáciai és kereskedelmi szerződést kössenek. Onnan Saigon érintésével előbb Hongkongba, majd Sanghajba hajóztak. Ott az expedíció parancsnoka, Anton Petz admirális nem csak a diplomaták elhelyezésére szolgáló Donaut, hanem a kereskedelmi tudósítókat szállító Friedrich korvettet is maradásra utasította, míg alá nem írják a kínai császárral kötendő egyezményt is. Ezáltal Xántusnak ismét módja nyílt hosszabb gyűjtőutakat tenni Ningpo (Ningbo) környékén és a Jangce (Yangzi) mentén.

Az expedíció mindezek után Japánban folytatódott, ahol számos kikötőt érintett, majd Tokióban a japán kormánnyal is szerződést kötött. Xántus expedíción belüli helyzete addigra tarthatatlanná vált, annál is inkább, mert az osztrákok közölték, hogy a Dél-Amerikába továbbinduló Donaun már csak egyetlen olyan magyarnak lesz hely, aki teljes egészében a kereskedelmi ügyeknek szenteli magát.

Ilyen előzményeket követően döntött Xántus 1869 októberében az expedícióból történő kilépés és az önálló borneói és jávai gyűjtőút mellett. Ezekre 1870. január és augusztus között az Eötvös által biztosított külön támogatásnak köszönhetően került sor, s mivel – ahogy Xántus maga fogalmazott – végre idejének ura volt, minden korábbinál jobb néprajzi gyűjteményeket hozott össze, miközben az olyannyira vágyott borneói orángutánokat és egy jávai rinocéroszt is sikerült elejtenie.

Csaknem kétévnyi távollét után 200 ládányi gyűjteményével végül 1870. november 4-én érkezett vissza Triesztbe. 155 000 darabot meghaladó természetrajzi, népismei, ásványtani, könyvészeti és numizmatikai gyűjteménye felbecsülhetetlen gyarapodást jelentett a Nemzeti Múzeum különböző osztályai számára. Két új múzeum, a Néprajzi és az Iparművészeti Múzeum alapjait is megvetette. Noha a hazatérése után még három kötetre tervezett összefoglaló munkája végül nem jelent meg, és gyűjteményeinek is csupán kis részeit dolgozták fel, előadásai, számos hírlapi cikke és úti beszámolói így is nagy mértékben alakították a kiegyezést követően fokozatosan polgárosodó és a nagyvilágra egyre nyitottabbá váló magyar társadalom világképét. Annak köszönhetően, hogy a kiegyezés révén Magyarország egyszerre lett nemzetállam és egy birodalom kiemelt befolyású alkotórésze, lehetővé vált, hogy kulturális értelemben, ahogy Eötvös József és Pulszky Ferenc célul tűzte ki, felzárkózzon nyugati társaihoz. Ennek az emancipálódásnak része volt az is, hogy a budapesti Nemzeti Múzeum a 19. század utolsó harmadában olyan ’egzotikus’ néprajzi gyűjteményekre tegyen szert, amilyenekre a függetlenségüket később elnyerő közép- és kelet-európai országok nemzeti múzeumainak már nem volt lehetőségük.

Xántus János háza Pulo Burongban (Borneó) 1870-ben. Forrás: Néprajzi Múzeum Etnológiai Archívum, R 5331/35 ltsz.

Kapcsolódó fejezetek

1896 Bíró Lajos kutatóútra indul Új-Guineába

1919 A Hopp Ferenc Ázsiai Művészeti Múzeum megalapítása

Irodalom

Gyarmati János: A gyűjtés rabszolgája. A múzeumalapító Xántus János és az osztrák–magyar kelet-ázsiai expedíció. Budapest, 2020.

Néprajzi Múzeum Xántus-gyűjteménye: xantus.neprajz.hu

Jegyzetek

1 Eötvös József: Kultúra és nevelés. Összegyűjt., szerk., előszó és jegyz. Mezei Márta. Budapest, 1976. 93. (Kiemelés Gy. J.)

2 Xántus János levele Pulszky Ferencnek, Hongkong, 1869. június 8. Országos Széchényi Könyvtár Levelestár, Fond VIII/1177.

3 P. Szathmáry Károly beszéde a Képviselőházban 1870. március 3-án. Az 1869. évi april 20-dikára hirdetett Országgyülés Képviselőházának naplója. Hatodik kötet. Pest, 1870. 260.

Gyarmati János

www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója
Felelős szerkesztő: Darvasi Ferenc
Korrektor: Malinoczki Judit
A borítót tervezte: Karcagi Klára
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

Felhasznált betűtípusok
Barlow – SIL Open Font License
Lora – SIL Open Font License
Jet Brains Mono – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0