Ahhoz, hogy a GFK sorozat új könyveit gyorsabban kiadhassuk, a segítségedre és támogatásodra van szükségünk. Kérjük, írj véleményt, terjeszd a hírünket a közösségi médiában! Minél többen vásárolják meg a könyveinket, annál hamarabb tudunk újakat elérhetővé tenni.

Köszönjük!

Szeretnél elsőként értesülni legújabb regényeinkről? Iratkozz fel hírlevelünkre! Kuponkódok, akciók, hírek csak itt! Legyél te az első, aki értesül új kiadványainkról! Hírlevél feliratkozás itt:

Látogass el Facebook-oldalunkra, ahol találkozhatsz régi és új szerzőinkkel. Nézd meg az új könyvborítókat, és barátkozz más rajongókkal!

Keress minket a közösségi média oldalain!

Facebook:

/GalaktikaMagazin

Instagram:

/galaktikamagazin

Twitter:

/galaktika_hu

Vásárold meg könyveinket min. 25% kedvezménnyel a galaktikabolt.hu -n!

A fordítás alapját képező kiadás:

María José Ferrada

Kramp

2017, Editorial Planeta Chilena S.A.

Sorozatszerkesztő:

Burger István

Irodalmi szerkesztő:

Dr. Mund Katalin

Műfordító:

Varju Kata

Olvasószerkesztő:

Fehér Katalin

Borító:

Varga Balázs

ISBN 978-963-551-093-1

Kiadó: Metropolis Media Group Kft.

© 2017, María José Ferrada

© Hungarian translation 2022, Varju Kata

© Hungarian edition 2022, Metropolis Media Group

www.galaktika.hu

Felelős kiadó a Kft. ügyvezető igazgatója

Tördelőszerkesztő: Szegedi Gábor

Sorozatterv és tipográfia: Nagual Design

E-Book: Odin Fantasy Bt.

D.-nek

„A kétszáz dolláromat akarom.”

(Addie az apukájának a Papírhold című filmben)

I

D. vasárucikkek eladásával kezdte a pályafutását: Kramp márkájú szögekkel, kézifűrészekkel, kalapácsokkal, ajtókilincsekkel és kémlelőnyílásokkal.

Mikor először lépett ki a hotelból, ahol megszállt, kezében szorongatva az aktatáskáját, addig nem mert belépni a város, vagyis akkoriban falu legfontosabb vasáru-kereskedésébe, míg harmincnyolcszor el nem haladt előtte.

Ez az első eladási kísérlet aznap történt, amikor először lépett ember a Holdra. A szomszédok mind összegyűltek, hogy vetítőn nézzék a holdra szállást, amely a polgármester erkélyéről egy fehér lepedőre pergette a képeket. Mivel hang nem volt, a Tűzoltóság zenekara szolgáltatta az aláfestést.

Amikor D. meglátta, hogy Neil Armstrong megteszi a Hold felé vezető lépést, azt gondolta, hogy eltökéltséggel és a megfelelő öltözékkel minden lehetséges.

Így aztán másnap, miután immár harminckilencszer elhaladt előtte, végre belépett a vasáru-kereskedésbe, a város történetében látott legfényesebbre súrolt cipőben, hogy a boltvezetőnek megvételre kínálja a Kramp termékeket. Szögek, kézifűrészek, kalapácsok, ajtókilincsek és kémlelőnyílások. Semmit sem adott el, de azt mondták, jöjjön vissza a következő héten.

D. elment inni egy kávét, és ezt írta egy szalvétára: Minden életnek megvan a maga holdra szállása.

Mikor D. később elmesélte az édesapjának, hogy az ember a Holdra szállt, ő azt felelte, hogy ez csak egy szörnyű nagy bohózat, hogy Isten a földre való lábakkal teremtette az embert, szárnyak nélkül, a többi meg mind az Egyesült Államok elnökének a hazugsága.

Ám bárhogy legyen is, a következő héten D. is nagy lépést tett saját emberisége nevében: eladott fél tucat kézifűrészt és egyet az ajtóra való kémlelőnyílások közül. Mikor kilépett a vasáru-kereskedésből, aktatáskájában a rendeléssel, úgy érezte, minden boldogság, legyen az kicsi vagy nagy, megérdemelné, hogy kivetítsék a város főterére.

II

Az ezt követő hetek alatt D. három fotót és négy chilei escudót szállított le a Kereskedelmi Ügynökök Hivatalába. Tizenöt nappal később pedig el is készült a 13 709-es sorszámú igazolványa.

Zsebében az igazolvánnyal és egy 2 536 kézifűrésznek, 1 0567 szögnek, 3 456 kalapácsnak, 1 534 kémlelőnyílásnak megfelelő megtakarítással vett egy Renault 4 típusú gépjárművet. Ebben kezdte el végigjárni a közeli falvakat, egy öreg utazó ügynök tanácsait követve. Valójában egy tanácsról volt szó, és egy megállapításról.

A tanács:

– Mikor megérkezel egy faluba, először is meg kell keresni a központi kávézót és a szállót, ahol a többi utazó ügynök is tartózkodik. A kávézó és a szálló általában ugyanabban a háztömbben található.

(Itt össze fog akadni azokkal, akik ettől fogva úgymond a mindig változó családja lesznek. Egy rokonok nélküli család, amely épp ezért sokkal elviselhetőbb, mint bármilyen más család.

A kínai műanyagokkal üzletelő árussal.

A Parker tollak ügynökével.

Az angol kölni árusával.

És a többiekkel.)

A megállapítás:

– Minden falu ugyanolyan: mind egy nagy rakás szar.

Ilyen a természetük, és a dolgok természete ellen nincs mit tenni.

III

D. lassan elkezdte felállítani saját ismeretelméletét. Ennek keretében először is két részre osztotta az emberi lét történéseit: a valószínűre és a valószínűtlenre.

Valószínű volt, hogy ezen a héten felkeressen tizenhét ügyfelet. Valószínű volt, hogy közülük tízen vásároljanak nála. Valószínű, hogy esni fog, hiszen tél van.

Valószínűtlen volt, és D. ezt a tükörbe bámulva ismételgette, hogy egy 80%-ban Kramp termékekből épített ház összedőljön földrengés vagy tornádó esetén.

Ahogy az is valószínűtlen volt, hogy a buszosok sztrájkja miatt egy nő stoppoljon az út szélén, aki az egyetemre akar eljutni, és éppen azon a sarkon tegye ezt, amelyen D. Renault-ja halad el.

D.-nek úgy tűnt, ő a világ legszebb nője. És a nőnek, aki már jó ideje nem nevetett, úgy tetszett, hogy D. beszédes és szórakoztató.

Egy évvel később, 1974. november 13-án összeházasodtak.

D., ahogy kiléptek az Anyakönyvi Hivatalból, megkérte a nőt, hogy várjon egy pillanatot, gyorsan elment egy szalvétáért, amelyre feljegyezte, hogy mi történt kicsivel korábban (az esküvőjük), mégpedig egy olyan alkategóriába, amelyet csak úgy nevezett el, hogy „az igazán valószínűtlen történések” („mindazok a jelenségek, melyek arra ösztökélnek minket, hogy elkezdjünk morfondírozni valamifajta isten létezésén”).

IV

D. és a gyönyörű nő házat építettek Kramp termékekből, és nem sokkal később lányuk született, akit M.-nek neveztek el. Én vagyok M.

Alighogy járni kezdtem, a szüleim tanulási tervet állítottak össze számomra, amely lehetővé tette, hogy megismerjem azokat a dolgokat, melyek szükségesek egy gyerek – jelen esetben egy lány – számára ahhoz, hogy elboldoguljon a világban.

Így aztán a dolgok korai kategorizálásával kezdtem.

Az első életévemben például tudtam, hogy van valami, amit nappalnak hívnak, és valami, amit éjszakának, és minden, ami egy ember életében történik, vagy az egyik, vagy a másik kategóriába tartozik.

A második évben megtanultam kinézni az ablakon. A szüleim azt mondták, hogy az életem során sok mindent fogok kapni és elveszteni. De nem kell ezen aggódnom: a világ akkor is ott lesz kint.

A harmadik évben felfedeztem az emberek létezését. Ismét az ablak segítségével magyarázták el, hogy az emberek téli és nyári kategóriára oszlanak. Bár a mai napig nem értem, hogy ez mit is akar jelenteni.

A negyedik életévemben kiléptem házunk udvarára, és megláttam a szentjánosbogarakat. Elhatároztam, hogy ez egy saját és kategorizálhatatlan emlék lesz. A szentjánosbogarak folyton-folyvást csillogtak.

V

Hétévesen (tavaszi nap volt, tudom, mert az elmém nyomatékosan sárga fénybe vonja ezt az emléket) hallottam először a holdra szállás történetét és a hozzá tartozó erkölcsi tanulságot: nevesül azt, hogy jól kifényesített cipővel és megfelelő öltözékkel minden lehetséges. És D., valószínűleg azért, hogy felkészítsen a világ valódi természetére, még azt is hozzáfűzte, hogy egy kis szerencsére is szükség van.

Még aznap délután kikeféltem a lakkcipőmet, felvettem a zöld ruhámat, természetesen zöld zoknival párosítva, és elhatároztam, hogy D. segédje leszek.

Kiléptem az udvarra, meggyújtottam egy cigarettát, és lassan beleszívtam. D. paklijából csórtam el, aki esténként a tévé előtt dohányozva aludt el.