TÉNYEK ÉS TANÚK

„Az evező fogva
vagyon…”

Levelek a kitelepítésből,
1951–1953

Szerkesztette
Kollai István

részlet

Mikecz Péter és Mikecz Péterné Kövér Katalin,
valamint családtagjaik

1951 és 1953 közötti levelezése

és a kitelepítéssel kapcsolatos egyéb dokumentumok

A kötetben szereplő családi fényképek
és a képaláírások forrása
Mikecz Péter fényképalbuma

© Kollai István, 2024

A levelezés szereplőiről

A levelezés két főszereplője, Kövér Katalin (a) és Mikecz Péter (b) 1949-ben kötöttek házasságot Budapesten. Esküvői fényképük bal szélén áll a vőlegény apja, Mikecz Károly (c). A fiatal házaspár együtt lakott vele, ezért amikor 1951 júniusában döntés született lakásának elvételéről és Budapestről történő kitelepítéséről, mindhármuknak együtt kellett elköltözniük a Békés megyei Kamut tanyavilágába. Ez a könyv az onnan és oda küldött levelek gyűjteménye.

Ugyancsak kitelepítésben élt Körösladányban 1951–1953 között Mikecz Péter édesanyja, Vámossy Judit (d) és második férje, Stromszky Dénes (e).

A levelek jó részét Kövér Katalin a szüleinek, Ludvik Andreának (f) és Kövér Józsefnek (g) címezi. Emellett több levél megy és jön a kitelepítettek és Péter lánytestvére, Mikecz Karola (h) között.

Mivel nem szeretnénk átvenni a szót a levelek íróitól, főszereplőitől, az utószóban fűzünk hozzá mindehhez a külső szemlélő és az utókor nevében egy saját, szerkesztői (és egyben rokoni, leszármazotti) nézőpontot.

A levelekben számos becenév szerepel, amelyeket a lábjegyzetekben az első előforduláskor feloldunk. Kövér Katalin a szüleit Anyafejnek és Apafejnek szólítja (ők egymást Plümcsinek hívták), a nagymamája megszólítása Grosszi. A férjét, Mikecz Pétert Kövér Katalin gyakran Puszusnak hívja, néha (tekintettel csaknem kétméteres testmagasságára) Pétméternek. Péter a saját anyját Mamikának szólítja, mindenki másnak ő Baby néni; Péter lánytestvérét, Mikecz Karolát szinte mindenki Susynak nevezte. A kötet végén található személynévmutatóban a szövegben beceneveken emlegetett szereplőket teljes nevükön mutatózzuk. A becenevek között segít eligazodni a mutató elején az ábécérendes lista, a rokonsági kapcsolódásokban pedig a kötet végi családfa.

A szövegek helyesírását modernizáltuk, ugyanakkor a korra, miliőre, társadalmi rétegre jellemző sajátságokat megtartottuk. Az olvashatatlan részeket [– –] jelöli. A szerkesztői kiegészítéseket szögletes zárójelben közöljük. A számok és a rövidítések eredeti formájukban olvashatók; az utóbbiakat néhol szükség szerint szögletes zárójelben feloldottuk. Az eredetileg aláhúzással jelzett kiemeléseket a kiadásban kurziváltuk. Kövér Katalin és Mikecz Péter leveleit nem láttuk el címmel, csak a többi levélírót és címzettjeiket tüntetjük fel leveleik élén. Mikecz Péter leveleit kurzív betűkkel közöljük.

Jegyzőkönyv1

Felvétetett 1951. május 5-én de. 12 órakor, a nemkívánatos elemek Budapestről való kitelepítése kérdésében. Jelen vannak: Rákosi Mátyás, Gerő Ernő, Friss István, Péter Gábor és Házi Árpád elvtársak. A bizottság a nemkívánatos elemek Budapestről való kitelepítése tárgyában az alábbi határozatokat hozza:

A kitelepítést a Belügyminisztérium végzi az ÁVH teljes segítségével. A kezdésnél heti 120-150 családot kell kitelepíteni. Ez a szám fokozatosan emelkedjék úgy, hogy az egész akció szeptember 15-re lebonyolódjék. Kitelepülési területek: Szolnok megye 1000 család, Békés 1000, Hajdú m. – Debrecen kivételével – 1000, Szabolcs megye 500, Borsod 500, Heves 1000, Pest megye északkeleti részébe 500 család. Szövetkezeti községekbe és városokba nem lehet telepíteni, valamint IFIG-üzemek2 telephelyére sem. Az első héten kitelepítendő családokat Szolnok megyébe kell vinni. A kiköltöztetés és kitelepítés rendőri úton történjék, az értesítés kézhezvételétől számított 24 óra alatt. A kitelepített családfő 5 mázsa, minden további családtag 250 kg holmit vihet magával, bútort, ruhát, élelmet, mindent beleértve. A kitelepítettek visszamaradt dolgait az állami bizományi üzlet átveszi, értékesíti és a szállítási készkiadások levonása után fennmaradó összeget a kitelepített címére megküldi. Létre kell hozni egy központi irányító csoportot, mely azonos a mentesítő bizottsággal. A bizottság tagjai: a Budapesti Pártbizottság, a Budapesti Tanács, a Belügyminisztérium és az ÁVH egy-egy képviselője. A kitiltó határozat ellen birtokon kívül panaszt lehet beadni a mentesítő bizottsághoz. Ideiglenes mentesítést is csak ez a bizottság adhat. Az ideiglenes mentesítési kéréseket és a kitiltó határozat elleni panaszokat a budapesti rendőrkapitányságnál kell beadni. Biztosítani kell, hogy a beadott panaszokat azonnal továbbítsák a bizottsághoz. A kitelepítések megindításának napja május 21. Az egy héten kitelepítendő családokat nem egy nap alatt, hanem 3 napra elosztva kell kitelepíteni. Ki kell dolgozni, hogy egy vagonba több család kerüljön-e, vagy csak egy. Esetleg egy személykocsit lehet a vagonhoz kapcsolni. Gondoskodni kell arról, hogy azokon az állomásokon, ahol a vonat megáll, semmiféle csoportosulás ne legyen. Házi és Péter elvtársak megbeszélik a kérdést Bebrics elvtárssal. Házi elvtárs gondoskodik arról, hogy a megyei végrehajtó bizottságok elnökei, a megyei rendőrkapitányok, Péter elvtárs pedig, hogy a megyei ÁVH-vezetők idejekorán értesüljenek feladataikról. A megyei párttitkárokat Házi elvtárs értesíti a Párt megbízásából. A Pártnak hetenként kell adni a végrehajtás menetéről jelentést. Felelős Házi elvtárs. A kitelepítettekkel csak a helyi rendőrség közli, hogy kényszerlakhelyet jelöltek ki számukra, és a községet csak hatósági engedéllyel hagyhatják el. A kitelepítettek lakásait 30 százalékban honvédtisztek, 40 százalékban ipari munkások, 30 százalékban pártfunkcionáriusok, minisztériumi és egyes állami vonalon dolgozók kapják. Az első csoport kétharmadát nagycsaládú munkásoknak kell adni. A megüresedett lakások kérdését a fentiek figyelembevételével Pongrácz elvtárssal együtt ki kell dolgozni.

K. m. f.

Rákosi főtitkár

Véghatározat a kényszerlakhely kijelöléséről, 1951. június 11.

Véghatározat a Budapestről történő kitiltásról, 1951. június 15.

LEVELEK

Kamut, 1951. június 21.

I. nekidura

Édes Anyafej és Apuka!3

Szerencsésen megérkeztünk!

Kedden reggel ¾ 6-kor jöttek értünk. Egy rendőr, egy civil ruhás ifjú és megszámlálhatatlan mennyiségű tróger.

Hát először is közölték, hogy a pakk több, mint 10 mázsa, erről aztán legbájosabb mosolyunkkal lebeszéltük őket. A végén olyan nagy lett a barátság, hogy még azt is felpakolták, amit nem kellett volna. Mikor az állomásra kiértünk, a tehervagonok közül az egyik legjobbat választotta ki a rendőr számunkra a csomagok részére. Előttünk rakodtak ki az autóból, a legnagyobb rendben. Itt már voltak kevésbé udvarias rendőrök is, géppisztoly és egyéb felszereléssel. Elvezettek bennünket a személyszállító kocsik elé, ahol 5 lépés távolságra kellett állni egy asztal előtt, megmondtuk a nevünket, Péternek vissza kellett vinni a vagonhoz egy hátizsákot, amelyben az ennivalók voltak, és aztán felszálltunk a kocsiba 7 órakor. A vagonból kimenni, kinézni nem szabad. Felszállt egy rendőr, és a szemünkre hányta, hogy mi voltunk azok, akik őt 44-ben rácsos vagonba tároltuk. Mellesleg ha ezt tudtam volna, régen Nyugatra mentem volna mint veszedelmes fasiszta.

Délután 2-kor elindultunk rettenetes hőségben, jól összezsúfolva. Elég vegyes társaság volt együtt, zsidók, katonatisztek, kereskedők, miniszterek, vezér igazgatók stb. De általában rengeteg fiatal, és mind olyan, aki előző nap még iskolás vagy tisztviselő volt.

Este 10-kor érkeztünk meg Mezőberénybe rémesen kifáradva, átizzadva, piszkosan. Lerogytunk a földre, és percekig meg sem mozdultunk. A családfők újabb írásokat kaptak, mely szerint leendő lakhelyünktől csak 6 km körzetben mozoghatnak hozzátartozóikkal együtt, mi pedig elindultunk ismerősöket keresni. Megtaláltuk Olgi néniéket,4 Kanizsayékat, Kállayékat5 stb. – ők mind Mezőberényben vannak –, közben kezdték lerakodni a holmikat – a mienket 3-kor reggel. Berakták egy teherautóra, mi is felszálltunk, és elindultunk. Majd egyórai utazás után érkeztünk lakóhelyünkre, Kamut község határában fekvő tanyára.6 Házigazdánk – Vincze János – ez idő szerint dutyiban ül, sógornőjével együtt különböző kulákproblémák miatt.7 Csak a felesége van idehaza teljesen egyedül. Nagyon kedves, jóravaló asszony. Valamikor gazdagok voltak, még pensiójuk is volt a Balaton mellett, de most itt nyomorog ő is. A szobánk a tehénistálló szomszédságában van, 3×2,5 nagyságú, rengeteg légy stb. Tulajdonképpen a házban csak egy szoba van, és a konyha. Az élelem bizony nagyon kevés, se tej, se tojás vagy más nem kapható.

Máma bent voltunk a faluban, feladtunk nektek táviratot, remélem, megértettétek. A falu tulajdonképpen tanyaközpont, 8 házból áll. Éppen korzóidőben érkeztünk meg, majdnem az egész kitelepített társaság az utcán sétált. Nagy sikert arattam mezítlábasan. Itt meghallottuk, hogy vannak olyanok, akik még most is lakást keresnek.

Különben a falu kb. 7 km-re van tőlünk. Szegény Károly bácsi8 nagyon le van törve, sajnálom szegényt, mert mindentől úgy megijed… hogy földes a szobánk, hogy sok a légy, lehet, hogy van egér… Pedig hálát kell adnunk az Istennek, hogy van szoba, és minden csomagunk megérkezett.

Gyönyörűen berendezkedtünk! Három szőnyeg a falon és az „Erős várunk nékünk az Isten” tábla remekül díszíti a szobát. Befér egész jól három ágy, szekrény, mosdó, szék és az asztal.

Ettől függetlenül, Anya, segítsetek valahogy. Át kell magunkat kérni vagy Tiszafüredre9 vagy Örvényre, Tállyára, vagy valahová, ahol dolgozni lehet. Itt rövidesen befognak minket aratni, kapálni vagy egyebet, amit pedig sehogy sem bírunk.

Mi nagyon keveset tudunk a saját érdekünkben csinálni. Olyan messze vagyunk mindentől, hogy elvesztjük a tájékozódóképességünket.

II. nekidura

Édes Anyuka, Apuka, Nagymama, Zsuzsi, Öcsi!10

Nagyon vártuk máma Susyt,11 de nem jött az autóbusszal. Vele akartam Nektek levelet küldeni, hogy biztos meg is érkezzen, mert egyesek szerint ez nagyon bizonytalan.

Elég jól megvagyunk. Egyelőre semmi intézkedés nem történt sorsunkat illetően. Kaptunk bejelentőlapot, de élelmezésünkről semmi hír, mindig azt mondják, elseje után. Ezt Péter és Károly bácsi el is hiszik mint jó demokraták. Én már Tamás vagyok ebben.

Tegnap Manyi nénitől12 kaptunk lapot, melyben biztosít bennünket, hogy a szenvedés nem tart sokáig, a változás a küszöbön áll (sak – áll, sak – áll…). Most persze nem tudjuk, kit visz el a rendőrség, őt-e, vagy bennünket.

III. nekidura

1951. június 29.

Édes Anyafej, Grosszi13 és Srácok!

Ne haragudjatok, hogy nem írtam! Egyszerűen nem találtam embert, aki „ezt” a levelet elvigye, és vártam Susyt, hogy vele küldök majd levelet. Susy csak szombaton, holnap jön.

Jól megvagyunk, semmi változás. Várjuk a kérvényünk hatását, ami véleményem szerint a nullával egyenlő.

Tegnap nagyon sokat dolgoztunk. Meszeltünk, és szénát gyűjtöttünk. A kezünk csupa seb, és izomlázas. Károly bácsi – ez különben minden apának gyöngéd tulajdonsága – remek tanácsokkal lát el bennünket. Amikor az embernek a köldökéig ér a nyelve, és már csak egy „rendet” kell „petrencék”-be összehordani, hátratett kezekkel kisétál a tett színhelyére, és kiadja a rendeletet, hogy a földet, 1½ holdat, gereblyézzük fel. Avagy kész a meszelés, és mind a ketten fehérek vagyunk a mésztől és a fáradtságtól, jön ő, és „tanácsolja”, hogy a szoba, ill. a falak alját, sőt a padlót egy centi vastagságban meszeljük le. – Nem kell mondanom, hogy ez előzőleg már megtörtént. – Nagyon reszket az egerektől!

A bájos Manyi néni írt egy vigasztaló levelet, melyben biztosít bennünket arról, hogy a változás a küszöbön áll (sak – áll, sak – áll!). Nem is levél, hanem nyílt levelezőlap! A postás, aki elolvasta, biztos tombol az örömtől.

Apukának is írtam máma, ugyanis csak ma tudtam meg a címét.

Édes Anyafejosz, nagyon sajnáltalak, hogy annyit fáradtál velünk, és lejöttél, de nagyon-nagyon jó volt!

Kezeiket csókolom, a srácokat csókolom

Kati14

Innen a kamutok fővárosából üdvözletemet küldöm az egész családnak, és biztosítom Önöket, hogy „az evező fogva vagyon”.15 (Hol a vagyon? – hol a vagyon?) Kati a derű, a mosoly és a biztatás, és engedi vigasztalni magát, ha sír.

Egy szó, mint száz

Itt senki sem fáz-

ik.

(Meleg van)

Péter

KEISSLER VALÉRNÉ LUDVIK OLGA LEVELE ÉDESANYJÁNAK, GROSSZINAK

1951. jún. 21.

Édes Drágáim.

Szerencsésen megérkeztünk, Katival találkoztam, azóta már üzentem is neki. Nekünk nagyon jó padlós, villanyvilágításos szobánk van. Fizikailag nagyon jól vagyunk, levélben majd többet.

Millió csók

Olgitoktól

Keissler Valérné Ludvik Olga

Mezőberény

Kálvin u. 6.

(Bereczky Pál címén)

KÖVÉR JÓZSEFNÉ LEVELE FÉRJÉNEK16

Budapest, 1951. június 28.

csütörtök

Drága Plümcsikém!

Nagyon örültem víg hangú levelednek. Hál’ istennek, hogy jól vagy. Vasárnap lenn voltam Katikánknál és Péternél. Egészségileg nagyon jól vannak. Szörnyen primitíven, de kis Kati amit lehetett, kiszépített kis odújukon. 16 km-re az állomástól tanyán egy gazdánál, aki be nem szolgáltatás miatt ül. Nagyon kedvesek, készségesek, szeretik Katiékat.

A gyerekek aranyosak, Péterke miniatűr fürdőnadrágban, Kiskati shortban, mindketten mezítláb meszelnek, súrolnak, tűzhelyt gyártanak. Istennek hála, jókedvűek és bizakodóak. Élelemhez könnyen jutnak, krumpli, zöldség, tej, tojás van, hús nincs, de egy pár csirke 32.- Ft. Ha Károly megkapja a nyugdíját, amire minden kilátás megvan, gond nélkül élnek – átlag 10.- Ft-ot költenek egy nap. Susy (Quirin Laliné) nem nyugszik, amíg ki nem hozza őket onnan. Ha nem sikerül Leányfalura, úgy megkíséreljük Kocsis Jancsihoz17 Tiszafüredre. Onnan sem pénz, sem értesítés még nem jött, pedig igen szeretném.

Az utazás a gyerekekhez bizony szörnyen fáradságos volt, reggel 8.40-kor indultam özön csomaggal. Szolnokon véletlenül találkoztam Karcsival,18 Olgi vejével, Olginkat egy percig láttam Mezőberénybe. ¼ 1-kor megérkeztem Muronyba és háromórás kocsizás után a tanyára, este ½ 8-kor vissza, a vonat 11-kor indult, és reggel 5-kor voltam Pesten. Határok Szolnok és környéke kivételével gyönyörűek.

Károlyt szörnyen búsítja a dolog, hogy Katiék miatta kerültek erre a sorsra, nem győzi dicsérni, áldani Katit, hogy milyen ügyes, okos, praktikus.

Kati nagyon spórol. Péter szerint tigrispofát csinál, ha valaki konzervről, száraztésztáról és zsírról beszél.

Itthon csend és nyugalom, rádiót soha nem hallgatok, hivatalban minden rendben. Aznap, hogy elmentél, volt valami újabb összeírás a házban, és már mint éjjeliőrt jelentettünk be. Nagyon várok tőled értesítést, édes kis Plümcsikém, hogy mikor jössz haza, nincs-e pénzre szükséged, és hogy hogyan élsz. Remélem, holnap jön tőled mind erre értesítés. Úgy szét vagyunk dobálva, ahányan vagyunk, annyifelé. Béla19 mondta, hogy egy hónap múlva megyünk mi is Vácra, az bizony jó lenne, akkor majd új megoldást fogunk találni, ha mind a ketten ott élünk, de ezt majd meglátjuk még.

Félek, Zsuzsánk megint valami fantasztikus dolgot művel, állítólag felvették a MÁV-hoz, de csak két-három hét múlva kell jelentkezni valami MÁV-főtiszt-átképző iskolára, ahol ellátást, ruhát, lakást kap, és 450 forint pénzt. Két hónapig tart az átképzés, és utána 750-800 forint fizetést kap mint főtiszt. Félek, megint fantázia.

Drága kis fiam, írjál, de még inkább jöjj haza, hogy sok mindent beszélhessünk. Nem írsz arról, hogy a lábad hogy van.20

Nem tudtam tovább írni, mert Szeremley Zoli jött, aki legmelegebben ölel és üdvözöl. Mindnyájan jól vagyunk, és nagy szeretettel gondolunk a mi egyetlen bakterünkre. Édes drágám, végtelen szeretettel ölel és csókol a te nagyon, de nagyon szerető

Plümcsid

Kamut, 1951. június 29.

Édes, drága Apuka!

Csak most tudtam meg a címét, mert amikor Anyuka itt volt, elfelejtette megmondani: gratulálok a remek álláshoz. Ez, azt hiszem, kitelepítés szempontjából is remek lesz.

Mi nagyon jól vagyunk, eltekintve attól, hogy itt vagyunk. Péterrel együtt rengeteget dolgozunk.

Csináltunk egy nyári konyhát, mert sparherd itt nincs. Szénát gyűjtöttünk, és most izomlázunk van, alig bírjuk a kezünket megmozdítani.

Élelem elég szépen van. Az itteniek nagyon kedvesek, mindenki megajándékoz valamivel. Hol szakajtó babot kaptunk, hol egy kis „levesbe való tésztát”.

A szobánkat saját kezűleg kimeszeltük. Most már Károly bácsi sincs annyira megijedve a bacilusoktól és egerektől. Legnehezebb a legyeket kiirtani, az istálló mellett van a kamránk, ugyanis ez azelőtt nem lakószoba volt, hanem búzatároló.

Péternek máma van a névnapja. Nagy lustálkodással ünnepeljük meg.

Kamut nagyon messze van tőlünk. Csak hetenként egyszer látogatunk be, persze így postát sem tudunk könnyen küldeni. Remélem, találok majd valakit, aki ezt a levelet beviszi a tanyaközpontba.

Gyönyörű szép errefelé a termés, azt mondják, ilyen szép már emberemlékezet óta nem volt. Sajnos nagyon nehéz lesz a magas búzát aratni, már előre fázom tőle. A hatóság egyelőre nem törődik velünk, nem kell dolgozni, de ha enni akarunk, muszáj.

Nagyon jó volna innen elkerülni. Egész Békés megye tudja rólunk, hogy kitelepítettek vagyunk – nagyon meglátszik az emberen! Ez nem valami jó bizonyítvány. Már beszéltem Anyukával, ha Leányfalura nem mehetünk, akkor Örvény vagy Tiszafüred volna jó. A Mikecz nevet nem ismerik, és van egy csomó ember, aki szívesen segítene rajtunk.

Édes Apukám, ne tessék aggódni miattunk, volt ez már rosszabbul is!

Kezét csókolja

Kati

Én is csak örvendezni tudok az álláson, viszont rendkívül csodálkozom, hogy nem 300 km-re van Pesttől. Ez hogy történhetett?

Péter

Cím:M. P.

Vincze Jánosnál

KAMUT

IX. 360.

Békés megye

TARTALOM

A levelezés szereplőiről

Jegyzőkönyv

Véghatározat a kényszerlakhely kijelöléséről, 1951. június 11.

Véghatározat a Budapestről történő kitiltásról, 1951. június 15.

Levelek

Dokumentumok

Kövér József fellebbezése földjeinek elvétele ellen, 1945. június 29. után

Kövér Katalin önéletrajza – kézzel írt piszkozat, 1948

Mikecz Péter és Kövér Katalin levelezőlapja Kékessy Zsuzsannának, 1949. augusztus 18.

Stromszky Dénesné Vámossy Judit levele Kövér Józsefné Ludvik Andreának, 1949. szeptember 6.

Kövér József önéletrajza, 1951. július után

Mikecz Károly fellebbezése a kitelepítés ellen, 1951. június 18.

Mikecz Péter és Kövér Katalin kérelme a kitelepítési határozat hatályon kívül helyezése érdekében, 1951. június 18.

Mikecz Péter és Mikecz Péterné beadványa a Budapesti Rendőrfőkapitánysághoz, 1951. július 21.

Nagy néni levele Mikecz Péternek és családjának, 1956

Vámossy Judit (Baby néni) verse Mikecz Andreáról, 1957. november 17.

Mikecz Karola emlékei Kövér Katalinról, 1996. március 13.

A kamuti kitelepítettek emléktáblája, 2012

Utószó

Köszönet

Családfa

Névmutató

Jegyzetek

A könyv megjelenését

a Nemzeti Kulturális Alap támogatta

MAGVETŐ

KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.

www.magveto.hu

www.facebook.com/magveto

magveto.kiado@lira.hu

Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Schmal Alexandra

Korrektor Balogh Emerencia

A kötetet Pintér József tervezte

Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 14 4462 9

ISSN 0324 797X

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

EB Garamond – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License