Katrina Cudmore

Kellékfeleség

Andie Brock

Szicíliai szenvedély

Maya Blake

Megzsarolt szerető

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Katrina Cudmore, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: Tempted by Her Greek Tycoon (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Andrea Brock, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2021

Eredeti címe: Vieri’s Convenient Vows (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Maya Blake, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: His Mistress by Blackmail (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Várnai Péter

Nyomtatásban megjelent: az ARANY JÚLIA 52. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-254-0

Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

Felelős kiadó: dr. Bayer József

Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

A e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Katrina Cudmore

Kellékfeleség

1. FEJEZET

A helyi halászok épp kirakodták hajóikból az aznapi fogást, amikor Loukas Christou motorcsónakján megérkezett Talos központi kikötőjébe. Miután kikötött, és partra szállt, odabiccentett az őt üdvözlőknek, akik a napsütötte sétányon sorakozó üzletek és tavernák elől rikkantottak neki oda, hogy „Kaliszpéra, Loukas!”, majd elindult a keskeny, fehér kaviccsal felszórt ösvényen. A szigetet ismerő gyalogosok rendszerint ezt az utat használták, ha a Hotel Korinnához akartak feljutni.

Aznap délelőtt, amikor még üzleti úton volt, felhívta az öccsét, Nikost, és érdeklődött, hogy állnak a Hotel Korinna felújítási munkálatai. Arra számított, hogy Nikos újabb problémákról fog beszámolni, de legnagyobb meglepetésére a fivére büszkén bejelentette, hogy a munkálatok lezárultak, a szálloda elkészült, akár azonnal megnyithatják a nagyközönség előtt.

Amikor Loukas a kételkedésének adott hangot, Nikos csak még vehemensebben bizonygatta az igazát, a végén már ordított, hogy a Christou csoport felújítási projektjének vezetőjeként csak tudja, mi van kész, és mi nincs.

– Épp ideje volt – morgott Loukas arra célozva, hogy így is pont kéthetes késésben vannak az eredeti tervekhez képest.

Nikos erre letette, ami a bátyját egyáltalán nem lepte meg. De legalább tényleg megnyithatják a szállodát húsvétra. Az első vendégek érkezését nagycsütörtökre várták. Sok volt köztük a törzsvendég, de utazási magazinok újságíróit és utazási bloggereket is meghívtak, igen nagy számban. És nyilván valamennyien komoly elvárásokkal érkeznek, ha már egy ötcsillagos szállodában fognak megszállni.

Mivel nagycsütörtökig már csak egy hetük volt hátra, Loukas úgy döntött, lerövidíti a szállodalátogató körútját, és hamarabb idejön, tekintve, hogy egy ilyen széles körű felújítás mindig egy sor megoldásra váró problémát hoz magával.

Amikor az ösvény végére ért, meglazította a nyakkendőjét, és kinyitotta az inge gallérját. A Korinna újranyitása nemcsak arról szólt, hogy szép sorban fel szándékoztak újítani a szállodalánc minden egyes hoteljét, hanem a Christou testvérek szoros együttműködéséről is. A szülők nyolc évvel ezelőtti halála óta sem sikerült ugyanis teljesen áthidalniuk a köztük lévő szakadékot, s ez igencsak zavarta a családfő és cégvezető szerepébe kényszerült Loukast.

Már majdnem a mandulafenyő-ligeten átvezető út végén járt, amikor megállt, és lenézett balra, ahol virágzó narancs-, citrom- és barackfák között ott állt a család villája. Az épületet egy szikla választotta el Talos városától. Eredetileg egy hajóskapitányé volt a ház és a hozzá tartozó, több mint nyolchektárnyi birtok. Loukas apja ismerte fel a telekben rejlő lehetőségeket, megvette az ingatlant, és a hatalmas birtokon megépíttette a Hotel Korinnát.

Loukas nagyon vágyott rá, hogy hazamenjen a villába, letegye a csomagját, lezuhanyozzon, és egyen valamit. De még ennél is jobban szerette volna látni a csillogó-villogó vadonatúj szállodáját, ezért aztán továbbsietett az úton, míg csak a mandulafenyők között fel nem tűnt a Korinna épülete.

A eredeti szállodához jobbról hozzáépítettek egy kisebb, kétszintes épületet, melynek földszintjén a recepció, az emeleten pedig az irodák kaptak helyet, ám ez a viszonylag alacsony toldaléképület egyáltalán nem zavarta a kilátást. A hétemeletes hotel minden egyes szobájából továbbra is csodás panoráma tárult a Szaróni-öbölre.

Loukas néhány másodpercig csodálattal nézte ezt az építészeti remekművet, és megkönnyebbülten fellélegzett. Lám, mégis megérte az a sok veszekedés, amit a testvéreivel, főleg Nikosszal folytatott. A kemény munkának meglett az eredménye.

De a megelégedettsége tényleg csak pár másodpercig tartott.

Mert ahogy a recepció épületéhez közeledett, arra lett figyelmes, hogy nem nyílik az üvegezett automata ajtó. Nyilván azért, mert az épület még zárva. Ami nem véletlen, mert az üvegajtó mögötti előcsarnok csak félig volt lekövezve, és ily módon természetesen a rég megrendelt, méretre készült olasz designbútorok sem álltak még a fogadótérben.

Loukas vett egy nagy levegőt.

A öccse nyilvánvalóan nem számított rá, hogy korábban idejön, és abban reménykedett, hogy a hét végéig mindent sikerül befejezniük. Akkor nem kell bevallania, hogy már megint megcsúsztak a munkálatokkal.

Kitekerem a nyakát! – gondolta dühösen Loukas. Vagy nem is… Inkább száműzöm egy lakatlan szigetre, ahol nem jut hozzá sem alkoholhoz, sem az általa nagyon kedvelt, könnyűvérű hölgyek társaságához.

Egész közel hajolt az üvegtáblához, hogy beleshessen, amikor hangos zene harsant. Loukas ijedtében beverte a fejét az ajtóba. Most már tényleg gyilkolni lett volna kedve. Tenyerét lüktető homlokára szorítva fordult el az üvegajtótól. Most már tudta, hol találja az öccsét, aki a nagy bulik rajongója volt. De alig tett meg két lépést a megfelelő irányba, döbbenten megtorpant.

Te jóságos ég!

Egy biciklis nő közeledett a meredek úton, melyen ő is érkezett. Világosszőke haja vadul lobogott, csakúgy mint az a tüllszerű, kékes színű valami a csípője tájékán, mely azonban az égvilágon semmit sem takart hosszú, napbarnított combjából. Különben csak egy parányi, ezüstszínű bikinit viselt. Loukas riadtan látta, hogy mindjárt belehajt a méregdrága üvegajtóba – ám a baleset végül elmaradt. A lány csikorgó gumikkal lefékezte a kerékpárt, lepattant róla, majd elhelyezte a recepció mellett felállított biciklitárolóban. Ahogy közeledett, a hosszú, kékes tüll úgy libegett utána, mint a tenger hercegnője után a ruhája uszálya. Loukas szerette volna elfordítani a fejét, mint egy igazi úriember, de nem tudta. Majd felfalta szemével a csábos ismeretlent, miközben a lány elkezdte a dereka, a csípője, majd a lába köré tekerni az áttetsző, kékes leplet. Végezetül megkötötte a bokája magasságában, és elégedetten szemlélte magát az üvegajtóban.

Teljesen úgy festett, mint egy sellő… Vajon miért öltözött sellőnek?

A lány közben, mivel jóformán összekötötte a két bokáját, apró, tipegő léptekkel indult el az oszlop felé, mely Loukast még mindig eltakarta előle. A férfi épp elő akart lépni, hogy ráköszönjön, amikor a szépséges sellő észrevette.

A első másodpercben megriadt, de aztán széles mosolyra húzódott az ajka, a szemében pedig öröm csillant.

– Ó, szia! De jó, hogy eljöttél a partira! Ezek szerint Nikos felhívott.

– Miféle partira? – tudakolta ingerülten Loukas. – És miért kellett volna Nikosnak felhívnia?

– Nikos volt olyan kedves, és szervezett egy bulit az alkalmazottaknak a szálloda újranyitása alkalmából. Neki azonban sajnos el kellett utaznia, így engem kért meg, hogy helyettesítsem.

– Bulit szervezett? Úgy, hogy a szálloda még készen sincs, és egy hét múlva jönnek a vendégek? Ha valamire semmi szükség ilyenkor: az egy buli.

A sellő arcáról lehervadt a sugárzó mosoly.

– Nikos úgy vélte, a dolgozók megérdemelnek köszönetképpen egy kellemes estét. De tudod mit? Én most megyek, és megnézem, mi a helyzet. A jelek szerint már úgyis elkéstem, a parti elkezdődött.

A terasz felé intett, de mielőtt elindulhatott volna, Loukas közelebb lépett hozzá. A szeme szinte villámokat szórt, és a lánynak a jelek szerint a maradék kedve is elment a mosolygástól.

– Ki vagy te? – szegezte neki Loukas a kérdést, ami kissé összezavarta a szirént.

Aztán a lány újra elmosolyodott, és kezet nyújtott.

– Ó, ne haragudj! Annyi képet láttam rólad, és a testvéreid is annyiszor emlegettek, hogy teljesen kiment a fejemből, hogy személyesen még nem találkoztunk… Georgie Jones vagyok, az új titkárságvezetőd.

A Loukas arcán tükröződő elképedést látva nem volt könnyű megőrizni a kedves mosolyt. Georgie egyszerre nagyon dühös lett. Szerelmi bánat ide vagy oda, ki fogja tekerni Nikos nyakát, az egészen biztos!

– Hogy micsoda?

A férfi hangjába annyi döbbenet vegyült, hogy Georgie leengedte a kezét.

Egek, mennyire más ez az ember, mint az öccse! Komor, ingerült, megkeseredett… És ami csak még félelmetesebbé teszi a megjelenését, legalább százkilencven centi magas…

Különben jól néz ki, azt meg kell adni. A testfelépítése egyszerűen tökéletes. Sűrű, sötétbarna, majdnem fekete haj, nemes metszésű arc, borostyánszínű szempár… Egyetlen szépséghibaként Georgie azt tudta volna felhozni, hogy csak úgy áradt belőle az ideges feszültség.

Hát ezért jött Talosra, hogy így végződjön a története? Hogy ne csak anyagilag lehetetlenüljön el teljesen, de ráadásképpen ki legyen szolgáltatva egy görög isten haragjának, aki végképp elveszítette a türelmét?

Georgia az apja miatt költözött ide. Az ő álma volt, hogy itt telepedjen le, ő volt az, aki először beleszeretett a mandulafenyőkbe, az aranyló strandokba és a smaragdzöld tengerbe. Meg persze a nyugalomba, ami az itteni mindennapokat jellemezte. Igen ám, de szegény agyvérzést kapott, és meghalt néhány nappal azután, hogy megvásárolta a parasztházat, amelyet oly büszkén mutatott meg Georgie-nak, és amelyet fel szándékozott újítani.

A lány pedig az iránta való tiszteletből és nagyrabecsülésből úgy döntött, valóra váltja apja álmát. Egy hónappal a férfi temetése után felmondta az állását Spanyolországban, és ideköltözött. Úgy döntött, megtartja, és panzióként fogja üzemeltetni a házat, legalábbis késő tavasztól kora őszig, a hideg hónapokra meg keres magának valami más munkát, akár a szigeten kívül.

Abban reménykedett, hogy a megtakarított pénze elég lesz a felújításra és az üzlet beindítására, de a lassan beinduló munkálatok meg a késlekedés apránként minden tartalékát felemésztették. Sürgősen el kellett hát helyezkednie, ha be akarta fejezni a házat, és még idén nyáron vendégeket fogadni benne.

Ökölbe szorult a keze, és érezte, hogy a többhetes kemény fizikai munkától letöredezett körmei vízhólyagos tenyerébe fúródnak. Közben a leendő főnökére meredt. Pontosabban a reménybeli főnökére.

– Nikos nem mondta? Felvett engem titkárságvezetőnek. Persze csak ideiglenesen, hogy legyen segítséged az első időkben, míg meg nem találod a megfelelő embert erre a posztra.

Georgie megpróbálkozott egy újabb barátságos mosollyal, a férfi azonban csak annál fancsalibb képpel nézett rá. A pillantása végigvándorolt a lány testén, aztán ingerülten elfordult, mintha dühítené a saját gyöngesége. A nála lévő kopottas, világosbarna kisbőröndöt áttette egyik kezéből a másikba.

– És a többi testvérem hol van?

– Marios búvártúrán, Angeliki pedig bement Athénba. Azt hiszem, randija lesz ma este.

Loukas gondterhelten megdörgölte a halántékát.

– Akkor az öcsém tartozik neked egy bocsánatkéréssel. Nem volt joga felvenni téged, és bármit ígérni neked. De ezt beszéljük meg inkább az irodámban, jó?

Bár Georgie-t szíven ütötte, hogy veszélyben az állása, a jelenlegi feladatairól nem feledkezett meg.

– Nem beszélhetnénk inkább holnap? – kérdezte a kezét tördelve. – Nikos megkért, hogy legyek a parti háziasszonya. Különben az öcséd jelmeze ott van az irodájában. Egy Hook kapitány-jelmez… Nem akarod felvenni? Szerintem jó lenne rád.

Loukas rábámult a lányra, és beletelt vagy fél percbe, mire rájött, hogy csak viccel. A szeme résnyire szűkült, és Georgie megértette, hogy Loukas Christou tényleg teljesen más, mint az öccse.

Példának okáért semmi humorérzéke.

– Nincs időm ilyesmire. Mellesleg a személyzetnek sincs. A partinak vége! Még rengeteg feladatunk van a nyitásig.

Azzal elszántan megindult a virágzó levendulabokrok között a szálloda terasza felé.

– Nem! Ezt nem teheted! – Georgie utána akart szaladni, ám a sellőfarka miatt képtelen volt megszaporázni a lépteit. Kis híján elvágódott nagy igyekezetében, és csöppet sem nyújtott elegáns látványt. Sokkal inkább úgy nézett ki, mint egy részeg kacsa. – A buli csak most kezdődött el! Nem okozhatsz ilyen csalódást az embereknek. Olyan nagy gonddal készültek, jelmezeket csináltak…

És? Mi közöm nekem ehhez? – mondta a férfi pillantása, aztán Georgie hirtelen mást is észrevett a tekintetében, és végigbizsergett a teste. Pedig tudta, hogy ez nem helyénvaló érzés. Hiszen ez az ember a főnöke. A szomszédja. Egy jóbarát bátyja. Nem tekinthet rá így, akármilyen jól néz is ki…

– Na jó. Megkegyelmezek a partinak, de ettől még nekem meg neked beszélnünk kell. – A karját nyújtotta a lány felé. – Hadd segítsek! Ha így folytatod, a végén még komoly balesetet szenvedsz. A sellők a tengerbe valók, ha nem tudnád. Szeretném, ha túlélnéd az estét.

Loukas szemében derű villant. Szóval akkor még sincs ellenére egy kis móka, gondolta Georgie, miközben kínzó lassúsággal kacsázott a szálloda terasza felé.

Ott gyülekezett a hotel teljes személyzete, mindenki a tengerrel kapcsolatos jelmezekben. Jean-Louis, a séf például Poszeidónná, a tenger istenévé változott erre az estére, de voltak ott kalózok, valamint cápák és egyéb tengeri teremtmények.

A teraszra érve Georgie elvált Loukastól, és csak a távolból figyelte, de meglepetésére a férfi igen udvariasan viselkedett. Mindenkivel kedvesen elbeszélgetett, nyilvánvaló volt, hogy az alkalmazottak tisztelik és szeretik. Akkor vajon a testvéreivel miért ilyen ellentmondásos a kapcsolata?

Végezetül Loukas a DJ-jel is váltott néhány szót, mire elnémult a zene, és a férfi a pódiumra lépett.

Mindenekelőtt megköszönte a jelenlévők kemény munkáját, és kérte, hogy a hátralévő néhány napban ugyanilyen teljesítményt nyújtsanak, hogy befejeződhessenek a munkálatok, és csütörtöktől tényleg ötcsillagos ellátást nyújthassanak az érkező vendégeknek.

– A vendég igénye az első – folytatta. – Sőt igazából azt szeretném, ha elébe mennétek ezeknek az igényeknek, és kitalálnátok a vendégeink legtitkosabb kívánságait is. Ne felejtsétek a szállodáink jelmondatát: Csak a tökéletes lehet elég jó.

Kihúzta magát, és körbehordozta pillantását az egybegyűlteken.

– A Hotel Korinna jövője azon múlik, képesek leszünk-e attól a pillanattól fogva, hogy a szálloda megnyitja kapuit, kimagasló teljesítményt nyújtani. És a sikerünknek nemcsak a saját életünkre lesz hatása, hanem a sziget minden lakójára, hiszen itt a többség a turizmusból él. Vagyis tovább kell mennünk azon az úton, amelyen elindultunk, egész évben vonzó úti céllá kell tennünk Talost, már csak azért is, hogy a helyieknek könnyebb legyen a téli hónapokban. Az elmúlt évek nehezek voltak valamennyiünk számára. Most azonban eljött az ideje, hogy a Hotel Korinna ismét régi fényében ragyogjon. Nyújtsunk tehát felejthetetlen élményt a vendégeinknek a nyitáskor, és azután is! Hogy büszkék lehessünk magunkra, és a szüleink is büszkék lehessenek ránk.

Georgie álmélkodva bámulta a férfit. Nagyokat nyelt, annyira megrendítette a beszéd. Tényleg ugyanaz az ember áll előtte, aki fél órával ezelőtt még fortyogott a dühtől, és fel akarta oszlatni az összejövetelt?

Loukas ismét körbepillantott, és a szeme megpihent Georgie-n. A lány szíve nagyot dobbant.

– Nem engedhetjük, hogy bármi beárnyékolja a szállodánk sikerét – tette hozzá a férfi nyomatékkal.

2. FEJEZET

Loukas belépett az irodájába, és a kanapéra dobta kis bőröndjét. Körözött párat a karjával és a vállával, hogy a háta felső részében oldja a feszültséget.

Aztán leült az íróasztalához, megdörgölte az arcát, és miközben felnyitotta a laptopját, sóhajtott egy nagyot. Átfutotta az e-mailjeit, köztük azt is, amelyet a jogi osztály munkatársai küldtek, és csalódottan megcsóválta a fejét.

Sajnos jól sejtette. Nem volt kibúvó az alól a több száz éves szabály alól, amelyet a San Francesco-kolostor szerzetesei fogalmaztak meg annak idején, amikor először eladták a Firenze szívében álló egyik épületüket. Annak idején Loukas édesapja szeretett bele az egykori kolostorba, melyet ötcsillagos szállodává alakítottak át, és melynek fallal körülzárt kertje, kerengője teljesen elvarázsolta. Még a nászútjukon fordultak meg a hotelben a feleségével, Loukas anyjával, és a férfi akkor megfogadta, hogy egy szép napon az övé lesz a mesés épület.

Csakhogy az elmúlt több mint száz évben nem nyílt rá alkalom, hogy bárki megvásárolja a kolostorból lett szállót. A mostani lehetőséghez hasonló valószínűleg nem lesz még egy az ő életében, Loukas ezzel tökéletesen tisztában volt. Az apjára való tekintettel mindenképpen meg akarta venni a hotelt, ami azért okozott gondot, mert egy réges-régi határozat szerint az épületet csak házasember birtokolhatta.

A Christou-birodalom jogászai azzal töltötték az elmúlt heteket, hogy próbálták semmissé tenni ezt a záradékot, de nem jártak sikerrel. Loukas sejtette, hogy így lesz, ezért már rég egy társkereső céghez fordult, akik vezető beosztású, illetve vagyonos és befolyásos személyiségeknek kerestek partnert.

Loukast hidegen hagyta a szerelem, és sosem állt szándékában megnősülni. Az egész gyermekkora azzal telt, hogy a szülei, főleg az apja szeretetéért harcolt, de elég volt egy parányi hiba, amikor nem tudott megfelelni az elvárásoknak, és máris durva visszautasításban részesült. Egy életre megtanulta, hogy a szeretet sebezhetővé tesz. Olyan, mint egy félelmetes érzelmi hullámvasút, amire semmiképp nem akart felszállni még egyszer.

Tehát nem szerelemre, nem igazi társra volt szüksége, csak egy kellékfeleségre, de ha már nősül, nem ártana, ha a friggyel legalább egy hasznos munkatársat nyerne a cégnek. Egy okos nőt, akire számíthat a Christou cégcsoport igazgatósági ülésein, és aki segít kezelni a testvéreivel kapcsolatos problémákat, mert Nikos felelőtlensége, Marios makacssága és Angeliki önállótlansága sok álmatlan éjszakát okozott a férfinak.

A társkereső már több szóba jöhető partnert is kiközvetített neki, sikeres, becsvágyó, mutatós hölgyeket. Néhánnyal már találkozott is, de eddig egyikük sem nyerte el maradéktalanul a tetszését.

A telefon után nyúlt, és felhívta Zetát, a személyes kapcsolatát a partnerközvetítő cégnél.

– Üdv, Loukas!

Zeta hangja feszülten csengett, minél többször kereste, annál feszültebben.

– Felhívtam a három hölgyet, akiknek a profilját átküldte ma reggel. Az egyik semmi olyasmihez nem ért, amivel hasznossá tehetné magát a cégemnél. A másik nevetni kezdett, amikor elmondtam neki, hogy Talos jó egy óra repülőút Athénból. A harmadik meg a legegyszerűbb kérdéseimre sem tudott válaszolni.

– Ami azt illeti, eléggé megfogyatkoztak a jelöltek – sóhajtotta Zeta.

– Keressen szorgalmasabban! Legkésőbb egy hónap múlva szükségem lesz egy feleségre. Egy olyan feleségre, aki elfogadja a kapcsolatunk szigorú feltételeit, mindenekelőtt azt, hogy a házasságunk időtartamát két évben maximáljuk. Ugyanakkor a családi vállalat terjeszkedni kezdett. Tavaly öt szállodát vásároltunk, és szeretnénk tovább növekedni. A leendő feleségemnek is ki kell vennie a részét a munkából. Óriási lehetőség ez egy okos, elkötelezett nőnek, aki hajlandó Taloson élni, és két évig a Christou csoportnak dolgozni. Vagy maga nem így gondolja?

Zeta fura hangokat hallatott a telefonban. Mivel Loukasnak nem sok kedve volt meghallgatni a szokásos válaszát, nevezetesen, hogy ha sietős a házasság, akkor ne legyen ilyen válogatós, ezért bontotta a vonalat. De előtte még a nő tudomására hozta, hogy megduplázza a honoráriumát, amennyiben egy hónapon belül felhajt neki egy megfelelő menyasszonyjelöltet.

– Most tudunk beszélgetni? – hallatszott Loukas háta mögül, mire a férfi meglepetten megfordult.

A szőke sellő állt az ajtóban, és a válaszára várt. Fél kezével az ezüstszínű melltartó pántját babrálta, míg a másik keze sima, napbarnított derekán pihent. Loukas sokáig nem tudta levenni róla a szemét. Titkon elátkozta magában az öccsét. A fenébe is!

A szőke és mosolygós Georgie Jones nyilvánvalóan Nikos esete volt, és nem kellett hozzá detektívnek lenni, hogy kiderítse, miért vette fel az öccse. Mert viszonya van vele. Vagy mert nagyon szeretné az ágyába csábítani. Hát nem hasznos egy ilyen csinos titkárságvezető? Mindig kéznél van, amikor kell…

– Gyere be!

Georgie bejött az irodába, és mosolyra húzta korallvörösre rúzsozott, fölöttébb csábos ajkát, azonban ez a mosoly gyorsan lehervadt az arcáról, amikor megállt a férfi íróasztala előtt.

– Nagy megtiszteltetés lenne, ha neked dolgozhatnék, pláne egy ilyen híres szállodában, mint a Korinna. Nem akarok mellébeszélni, az az igazság, hogy nagy szükségem van az állásra.

Egyenesen állt, és a szeme se rebbent, úgy nézett a férfira. Loukas legnagyobb meglepetésére acélos elszántságot látott megvillanni a tekintetében.

– Ugyanakkor megértem, hogy nem vagy elragadtatva az öcséd húzásától, és nem akarsz egy olyan emberrel együtt dolgozni, akit nem te választottál. Ezért volna egy javaslatom. Mi lenne, ha az elkövetkező néhány napot próbaidőszaknak tekintenénk, hogy lásd, megfelelek-e a feladatra.

Loukas sokáig nem válaszolt, csak nézte a lányt, aki egyre idegesebb lett. Ugyanakkor az élet megtanította rá a férfit, hogy kedvességgel mindig sokkal többet érhet el, mint nyakassággal, ezért kifizetődőbb diplomatikusnak és türelmesnek lenni.

Hátradőlt a forgószékében, és megkérdezte:

– Milyen tapasztalataid vannak ebben a munkakörben?

– A elmúlt másfél évben egy építészirodában dolgoztam titkárságvezetőként Spanyolországban. Előtte egy színházban voltam mindenes, korábban egy cukrászdában kisegítő, azt megelőzően pedig kutyákat sétáltattam… – Georgie elhallgatott, mert látta, hogy Loukast nem nyűgözte le különösebben a pályafutása. – Rugalmas vagyok, és proaktív. Az angol mellett beszélek olaszul, spanyolul, portugálul, és görögül is egész jól elboldogulok.

Loukas szeme résnyire szűkült.

– Valóban beszéled ezeket a nyelveket?

A lány szeme Loukas ajkára tapadt, és megmagyarázhatatlan módon ismét végigbizsergett az egész teste. Pedig inkább meg kellett volna sértődnie azon, hogy a férfi kételkedik benne. Ki érti ezt?

– Apám sokat utazott, és mindenhová magával vitt. Dél-Európa majd minden országában éltünk.

– És mit keresel Taloson?

Loukas merőn nézte a lányt, és a szeme közben résnyire szűkült.

Georgie hátrált egy lépést.

– Itt élek. Örököltem egy birtokot, és szeretném a házat felújítani.

– A Alavanos-házat?

A férfi szeme körül elmélyültek a ráncok, és a hangja is rekedtesebbre vált.

Georgie bólintott, mire Loukas felnyögött.

– Ez most komoly? Az öcsém képes volt egy olyan embert felvenni a legközelebbi munkatársamnak, aki hamarosan elindít egy konkurens vállalkozást?

Bárcsak így lenne! Egyelőre azonban nem úgy néz ki, hogy a vendégház belátható időn belül meg tudná nyitni a kapuit. Ezt azonban a világért sem árulta volna el Georgie. Az volt az alapelve, hogy nézze mindennek a jó oldalát.

– Egy egyszerű parasztházból kialakított panzió aligha jelent konkurenciát az ötcsillagos Korinnának. Nem ugyanazt a vendégkört célozzuk meg ugyanis, ha érted, mire gondolok.

Loukas felállt.

– Akkor sem dolgozhatsz itt, Georgie. Sajnos lehetetlen. Elnézést kérek az öcsém nevében, amiért az ellenkezőjét hitette el veled. Amíg nem találok valakit helyetted, maradhatsz, de utána…

A ajtó felé intett, aztán elkezdett turkálni az asztalon lévő papírok között. Georgie azonban nem akart távozni. Ha fel akarja újítani a házát, muszáj dolgoznia. Szüksége van erre a munkára.

Loukas fel sem pillantott, talán fogalma sem volt róla, hogy a lány még mindig ott van.

– Miért? – kérdezte meg Georgie a férfi lehajtott fejétől.

Loukas lassan felnézett, és a szeme elégedetlenül villant.

– Nikosnak köszönhetem, hogy a titkárnőm, Eleni a múlt héten távozott. Szóval ennek következtében úgy döntöttem, hogy a Christou konszern mind a huszonhat szállodájában tilos az alkalmazottak közötti szerelmi viszony. És nem akarok én magam véteni a rend ellen alig néhány nappal a szabály bevezetése után.

– Ezt nem igazán értem. Mennyiben érint ez engem? Biztosíthatlak, soha nem folytatnék viszonyt a főnökömmel… Mellesleg hallottam az iménti telefonbeszélgetésed végét, tudom, hogy feleséget keresel. Szóval valószínűleg te sem vagy a könnyű kalandok híve…

– Én nem magamról beszélek – vonta fel a szemöldökét a férfi. – Hanem Nikosról.

– Ó! – Georgie elpirult, aztán elnevette magát. – Én és Nikos? Viccelsz? Olyan számomra, mintha az öcsém volna. Jóban vagyunk, ahogy a másik két testvéreddel is, de ennyi, semmi több.

– Ó, szóval Mariost és Angelikit is ismered.

– Persze. Mariosszal együtt szoktunk búvárkodni, Angeliki pedig görögül tanít.

– Na ne mondd!

Vajon miért tűnik ilyen ingerültnek? Ilyen meglepettnek? – tanakodott a lány. Aztán úgy döntött, elmond mindent, még akkor is, ha volt egy olyan sejtése, hogy Loukasnak nem tetszik majd, amit hall.

– Van itt még valami, amiről tudnod kell, mert a jelek szerint fogalmad sincs semmiről. A villátokban lakom.

Hogy micsoda?!

A sellő az ujja köré tekerte egyik hosszú, szőke hajtincsét, és zavartan elmosolyodott, mielőtt hozzátette:

– Nikos mondta, hogy nyugodtan költözzek be oda, mert esténként gyakran sokáig dolgozom, és tekintve a kanyargós, rendkívül meredek utakat, a sötétben életveszélyes lenne biciklivel hazamennem.

Semmi kétség, Nikosnak elment az esze.

A ugyan igaz, hogy a sziget útjait nem kerékpárosok számára találták ki, különösen nem éjszaka, de aki itt lakik, annak tudomásul kell vennie az itteni körülményeket. Különben is, a Christou-villában egyedül ő lakik, senki más.

Miután ugyanis jelezte a testvéreinek, mennyire elégedetlen a munkájukkal, mindhárman megsértődtek, és otthagyták a szülői házat. Nikos és Angeliki először közösen béreltek lakást a szigeten, aztán végül hajlandóak voltak beköltözni a vezető szállodai alkalmazottak számára épített lakások egyikébe. Fontos volt, hogy Nikos mindig elérhető legyen az alkalmazottak számára, hiszen Loukas sokat utazott, és távollétében az öccse volt a helyettese a Korinna élén. Marios a kikötőben élt egy hajón.

Vajon Nikos azért szállásolta el a villában a lányt, hogy megfizessen a kemény kritikáért? – töprengett Loukas. Vagy Georgie hazudott, mégiscsak együtt járnak Nikosszal, és így próbálják kijátszani a legfrissebb rendelkezéseket?

– Miért nem költöztél Nikos és Angeliki szállodai lakosztályába?

– Nem hinném, hogy Nikos mostanában nagy örömét lelné a társaságomban. Vagy bárki máséban. Szerelmi bánat gyötri.

Szerelmi bánat? Nikost? Miért nem tud ő erről semmit? És egyáltalán… Lehetséges ez?

– Eleni miatt?

– Hát persze hogy Eleni miatt! – felelte kissé csodálkozva a lány.

Loukas rájött, hogy óvatosabbnak kell lennie, ha nem akarja, hogy egy vadidegen is tudomást szerezzen róla, mennyire nem tud semmit a testvéreiről, vagyis mennyire leszerepelt családfőként. Merthogy Georgie a jelek szerint sokkal jobban ismeri a családját, mint ő.

– Hogy ismerted meg Nikost?

– Eleni révén. Egy nap találkoztunk a strandon, és összebarátkoztunk. Aztán többször is átjöttek hozzám Nikosszal.

– Azt hittem, nem komoly a kapcsolatuk. Futó kalandnak gondoltam.

– Több hónapja együtt járnak már. – Georgie felnézett a férfira, és az ajkába harapott. – Az év eleje óta. Biztosan azért nem tudod – fűzte hozzá sietősen –, mert sosem vagy itthon. Nikos meg most utazott el, Eleni után ment Szalonikibe. Beszélni akar vele.

Szóval idáig süllyedt? Már egy idegen keres számára mentségeket, hogy miért nem tud semmit az öccse életéről?

Loukas kihúzta magát.

– Nem illendő, hogy egy alkalmazottam a házamban lakjon. Hiba volt Nikostól, hogy felajánlotta.

– Én is tudom, hogy ez nem éppen az ideális megoldás, de ígérem, nem leszek útban. És csak addig maradok, míg az újranyitást követően levonul a látogatók első hulláma.

– Mondd csak, valójában miért olyan fontos, hogy a villában lakj? Hiszen a házad nincs olyan messze, akár gyalog is hazamehetnél, nem lenne muszáj biciklizni.

– A a helyzet, hogy az építési vállalkozó, aki elvállalta a felújítást, kiszedette az összes ablakot abban a reményben, hogy aznap megérkeznek az újak. És nem érkeztek meg, szóval most ott van a ház ablakok nélkül. Először azt hittem, nem számít, de földszintes az épület, és az első reggel, amikor felébredtem, egy egész kecskenyáj bámult befelé a hálószobámba. Ezek után képtelen lettem volna még egy éjszakát ott tölteni.

Loukast magát is meglepte, mekkora volt a kísértés, hogy felnevessen.

Aztán elkomorodott, mert eszébe jutott, hogy egy titkárságvezetőre nagy szüksége lesz az elkövetkező egy-két hétben. Viszont nem egy olyan nőre, akinek Nikos elcsavarhatja a fejét… Most mi a csudát csináljon? Hogy küldje vissza a lányt egy kecskéktől fenyegetett házba?

– Mint már említettem, hallottam, hogy feleséget keresel. Talán segíthetek.

– Csak nem akarod megkérni a kezem? – kapta fel a fejét Loukas, és nehéz volt az elképedését nem sértésként értékelni.

– Ó, te jó ég, nem, ez eszembe se jutott! Nem vagyok feleségnek való, arról nem beszélve, hogy aligha tudnék megfelelni az elvárásaidnak. – Georgie könnyedén elmosolyodott. – Viszont nagyon kiterjedt a baráti és ismeretségi köröm, nemcsak itt Taloson, hanem egész Európában. Gondold csak el, ha maradhatok, nem csupán egy kiváló és tapasztalt titkárságvezetőt nyersz, hanem egy saját, személyre szabott házasságközvetítőt is.

Nocsak! A sellőlány nem egy meglepetéssel szolgál…

– Tapasztalatod is van ezen a téren?

– Ó, hogyne! Már számos jól sikerült vakrandit hoztam össze, sőt az egyik kolléganőm és az autószerelőm, akiket én mutattam be egymásnak, össze is házasodtak.

A kérdés csak az, gondolta a férfi, hogy elég kétségbeesett vagyok-e ahhoz, hogy alkalmazzam Georgie-t ebben a minőségben is. És a válasz sajnos egyértelműen igen. A kolostor jelenlegi tulajdonosától egy hónapot kapott, hogy megoldja ezt a kis problémát, s ha addig nem jár sikerrel, akkor eladja az épületet a következő alkalmas – tehát házas – jelentkezőnek.

– Hát jó – bólintott rá. – Maradhatsz, amíg nem találok új titkárságvezetőt. Továbbá kéthavi fizetés lesz a jutalmad, ha a segítségeddel rálelek arra a nőre, aki megfelel a feltételeimnek, vagyis hajlandó Taloson élni, szakmailag sikeres, és elég kemény ahhoz, hogy képes legyen vezetőként segíteni a cégcsoportunkat a további terjeszkedésben. – Loukas az asztalon heverő iratokra mutatott. – Mint látod, elég sok a munkám, szóval most elmehetsz. Holnap reggel találkozunk.

Georgie furcsán nézett rá.

– És a szerelem? Mi lesz a szerelemmel?

– Arra nincs szükségem. Két okból nősülök, Miss Jones. Az egyik, hogy megvásárolhassak egy középkori kolostorépületet, amelyet csak házasemberek vehetnek meg. A másik, hogy legyen mellettem valaki, akire céges ügyekben és a családommal kapcsolatos gondok esetén támaszkodhatom.

Georgie kétkedőn méregette.

– Gondolom, házassági szerződés is lesz.

– Természetesen. Az ügyvédeim máris fogalmazzák. Eredetileg két évre szól, és magas havi apanázst, illetve különleges kedvezményeket biztosít a vállalkozókedvű hölgynek.

Georgie vállat vont.

– Végül is… Biztosan van egy csomó nő, akik szeretnének a Christou konszern vezetőségébe bekerülni. – Odalépett Loukashoz, és megrázta a kezét. – Örülök, hogy itt dolgozhatom.

Azzal elfordult, és lassan, nagyon apró léptekkel az ajtóhoz tipegett.

Loukas próbált a papírmunkára összpontosítani, de a szeme nem engedelmeskedett. Egyre csak Georgie-t nézte, aki hátradobta hosszú, nehéz fürtjeit, és egy pillanatra láthatóvá vált a csomó, mely az ezüstszínű bikinifelsőt tartotta. Ó, hogy szerette volna kioldani azt a csomót, és levetkőztetni a lányt!

A ajtóban Georgie megfordult, és vidáman rámosolygott.

– Akkor holnap kora reggel találkozunk.

3. FEJEZET

Loukas ledobta magáról a takarót, és felült. A szíve őrülten dobogott.

Mi volt ez a fura zaj? A telefonja után tapogatózott a sötétben, és amikor megtalálta, látta, hogy még háromnegyed öt sincs.

Aztán megint hallotta a zajt. Egy halk koppanást.

Kimászott az ágyból, és belebújt egy sportos rövidnadrágba, amit a tegnapi edzést követően az ágya mellé tett le. Kinyitotta a szobája ajtaját. A zaj egyértelműen a földszintről jött. A konyhából. És aztán az illatot is megérezte.

Ó, te jó ég, hát persze!

A házban más is lakik rajta kívül.

Theé mu!

Ezek után biztosan kitekeri Nikos nyakát, sőt lehet, hogy Georgie-ét is.

Követte a csábító süteményillatot a konyhába, majd az ajtóban megtorpant, mint akit villám sújtott, és elképedve figyelte a barna hajú lányt, aki egy orgonalila rövid pizsamanadrágban és egy fehér haspólóban épp rácsra szedte a tepsiből kivett, illatos süteményeket, és közben kedélyesen dudorászott.

Ez meg ki az ördög?

Ekkor a fiatal nő oldalt fordult, és Loukas láthatta telt ajkát, széles járomcsontját, sugárzó tekintetét.

– Georgie? Te vagy az?

A lány felsikoltott, és elejtette a tepsit, ami nagyot koppant a pult sarkán, majd egyenesen a lábfejére esett. Újabb visítás következett, Georgie hátraugrott, az egészséges lábára, igen ám, de egyenesen egy frissen sült, még forró croissant-ra lépett. Megint felszisszent, és hosszan rázta a lábát, hogy megszabaduljon az összelapult, de még mindig forró süteménytől.

– Georgie, te vagy az?

A lány elképedve meredt Loukasra, nem értette, miért kérdez ilyen hülyeségeket. Aztán leesett a tantusz.

– Persze hogy én – simított végig sima, vállig érő, barna haján. – Tegnap paróka volt rajtam.

– Megsérültél?

A férfi odament hozzá egészen közel, és Georgie vérnyomása az egekbe szökött. Legfőképpen, amikor tudatosult benne, hogy Loukas mindössze egy fekete rövidnadrágot visel. Az a széles váll, az a lapos has, az az izmos felsőtest… A kőkemény combról és kidolgozott vádliról már nem is beszélve…

Milyen szép, gondolta a lány, és az jutott még eszébe, hogy egy halandónak nincs joga ennyire tökéletesnek lenni.

Hitetlenkedve nézte, ahogy Loukas letérdel eléje, aztán hüvelykjével óvatosan végigsimít a lábfején, megvizsgálva a csúnya sebet és a duzzanatot, amit a tepsi sarka okozott. Aztán Georgie másik lábát emelte fel, hogy az égésnyomot is megszemlélje a talpán.

– Máris hozom az elsősegélydobozt – pillantott fel.

– Nem, kösz, igazán nem szükséges – tiltakozott Georgie, de a férfi máris eltűnt a háztartási helyiségben.

Másodpercekkel később visszatért. Miután felültette a lányt a tiszta konyhapultra, lefertőtlenítette a lábfején lévő sebet, majd hűsítő, bőrmegújító kenőcsöt kent a talpára. Ez utóbbi eléggé fájt, Georgie fel is szisszent.

– Minden rendben? – nézett fel Loukas.

A lány, akit meglepett a kedves, gyöngéd hang, bólintott.

– A seb csak felületi, de eltörhetett valamelyik lábközépcsontod.

Georgie megmozgatta a lábujjait.

– Nem hiszem. Most már nem is fáj annyira. Csak nagyon megijedtem. Azt hittem, alszol.

Loukas egy sebtapaszt ragasztott a fertőtlenített sebre.

– Aludtam is, csak felébredtem valami zajra. Miért sütsz az éjszaka közepén?

– Mert nem tudtam aludni. Szeretek sütni, gyakran viszek magammal valami finomságot az irodába. Marios imádja a croissant-omat. A tésztát még tegnap előkészítettem, aztán mikor már egy ideje álmatlanul forgolódtam az ágyban, arra gondoltam, miért ne süthetném meg most. A sütés mindig kikapcsol. – Vett egy nagy levegőt, aztán bűntudatos arcot vágott. – Sajnálom, hogy felébresztettelek.

A férfi erre csak annyit vetett oda:

– Ne mozdulj innen, mindjárt visszajövök!

Georgie hátravetette a fejét, és felbámult a konyha mennyezetére. Szégyellte magát az ügyetlensége miatt, ugyanakkor Loukas kedvessége és gyöngédsége meghatotta.

Vajon miért tölti el aggodalommal, hogy a férfi kedves hozzá? Hiszen egész életében az volt a célja, hogy elfogadtassa magát. Gyerekkorában, amikor folyton költöztek az apjával, ugyanúgy, mint később, amikor munkahelyről munkahelyre vándorolt. Ám dacára a vidámságnak, a derűnek, amit magára erőltetett, hogy mások kellemesnek találják a társaságát, Georgie nem tudott igazán mély kapcsolatokat kiépíteni. Miután az anyja otthagyta őket, az apjával vándormadáréletet éltek, sehol sem tudott gyökeret ereszteni. Idővel rájött, hogy jobb neki, ha senkit nem enged igazán közel magához.

És ehhez tartotta is magát, egészen addig, míg Alainnel nem találkozott. A férfi séf volt abban az étteremben, ahol Georgie cukrásztanulóként dolgozni kezdett. Beleszeretett Alain elkötelezettségébe és lelkesedésébe, és hamarosan mindenki előtt nyilvánvalóvá vált, hogy ők ketten egy pár.

Aztán egy szép napon Georgie elhagyta Alaint, mert úgy érezte, nem kap levegőt. Mert megrémült attól, milyen szoros lett a kapcsolatuk. Biztosra vette, hogy Alain nem lehet az igazi a számára, hiszen akit szeret az ember, azzal szemben nem érezhet így. Attól nem akar elmenekülni.

Jóval később Georgie rájött, hogy számára nem létezik igazi. Olyan sokáig volt úton, hogy a változás és a változtatás iránti vágy határozta meg az egész életét. A nyughatatlansága és a kíváncsisága olyan mélyen gyökerezett, hogy emiatt egyetlen kapcsolata sem bizonyult tartósnak.

Mikor Loukas visszajött a konyhába, már egy szürke kapucnis felső is volt rajta a rövidnadrágon kívül. Georgie-nak egy puha fehér sportzoknit hozott, leguggolt elé, és fel is húzta a lábára.

– Biztosan nagyon nagy, de jó vastag, és védi a lábadat a fájdalomtól. Megpróbálsz lépni egyet?

A lány bólintott, és mire feleszmélt, Loukas karja már a dereka körül volt. Óvatosan leemelte Georgie-t a konyhapultról, és talpra állította a márványpadlón. A lány ösztönösen a felsőkarjába kapaszkodott, és nem engedte el akkor sem, amikor már biztosan állt a lábán. Ahogy a férfi se vette le a karját a derekáról. Jó volt érezni az érintését, citrusos illatát…

A pokolba is, hiszen ő a főnököd! Ja és feleséget is te fogsz keresni neki! El a kezekkel!

Georgie azonban nem moccant. Csak felemelte a fejét, és Loukas szemébe nézett.

A férfi legalább annyira össze volt zavarodva, mint ő. Georgie habozva rámosolygott.

– Hahó!

Loukas megrázkódott, mintha csak most ébredt volna rá, hol is van, és mit csinál éppen. A következő pillanatban szétrebbentek. Georgie remegő lábbal tett néhány tétova lépést. Égett ugyan a talpa, és a másik lába is sajgott, de amikor Loukas aggódó arcát meglátta, megszaporázta a lépteit, és szélesen elmosolyodott.

– Nem mondom, hogy kellemes, de túl fogom élni.

– Jól van. – A férfi a magas bárszékre mutatott a konyhapult mellett. – Ülj oda, amíg feltakarítok!

Nem engedte, hogy Georgie segítsen, így a lány tényleg csak a lábát lógatta a bárszéken. Telt-múlt az idő. Mire Loukas elpakolta a sütés hozzávalóit, letörölte a pultot, és felmosott, egészen különös, intim hangulatot teremtett a konyhában a félhomály, a csönd és az a tény, hogy kettesben voltak a házban.

Amikor elkészült, a férfi Georgie felé fordult.

– Köszönöm – mondta a lány.

Loukas csak bólintott, és utána hosszan nézték egymást. A hangulat megváltozott, és Georgie azonnal érzékelte a veszélyt.

Ő a főnököd, az ég szerelmére! Hagyd már abba!

A lány erőszakkal szakította el a pillantását Loukasról, és mivel semmi más figyelemelterelés nem jutott eszébe, közelebb húzta magához a rácsot, melyen összesen hét darab croissant hűlt. Ezeket még azelőtt sikerült kiszednie, hogy a tepsit leejtette volna. Átnyújtott egyet a férfinak mintegy köszönet gyanánt a fáradozásaiért.

Loukas mosolyogva törte ketté a péksüteményt.

– Nagyon jónak kell lennie, hogy cserébe megbocsássam, hogy felébresztettél hajnali háromnegyed ötkor.

Georgie lélegzet-visszafojtva figyelte, ahogy letört egy darabot, és bekapta. Lelkesen rágott, majd elismerőn bólogatva emelte a magasba a maradék croissant-t.

– Megbocsátottam, és az már jelent valamit. Remekül sütsz.

Georgie próbálta elrejteni örömét és megkönnyebbülését.

– Egy ideig cukrászatot tanultam egy lyoni étteremben – magyarázta.

– És miért hagytad abba? Nagyon tehetséges vagy, kiváló cukrász lehetnél.

– Váltani akartam – vonogatta a vállát Georgie. – Mást akartam csinálni egy másik városban.

– Például kutyát sétáltatni? – kérdezte csúfolódva Loukas.

– Kutyát akkor sétáltattam, amikor tizennyolc voltam – vágott vissza a gúnyolódáson megsértődve Georgie. – Lyonból Lisszabonba mentem, ahol színházi ügyelőként és mindenesként kerestem pénzt. – Ami azt illeti, ez eléggé mentegetőzésszagú mondat volt. – Tudod, utálom a kötöttségeket. A kalandok éltetnek. Az, hogy bármikor változtathatok az életemen.

Loukas bekapta az utolsó falat croissant-t is, és alaposan megrágta. Közben egyre a lányt nézte, mintha a válaszon törné a fejét.

– Nem szereted elkötelezni magad, ugye?

A croissant-ok könnyűek voltak, és aranybarnák. Georgie hosszú másodpercekig bámulta őket, mielőtt visszanézett volna Loukasra. Ezúttal nem mosolygott.

– Ez eléggé kritikusan hangzott – állapította meg.

Loukas hallgatott.

– Na jó. Hosszú és fárasztó nap áll előttünk. Mi lenne, ha aludnánk még egy kicsit?

Georgie lecsusszant a székről. Kicsit fájt a lába, de próbált nem fintorogni.

– Sajnálom, hogy felébresztettelek. És köszönöm, hogy elláttad a sérüléseimet. Meg azt is, hogy itt lakhatok. Csodás ez a ház. És a kert is gyönyörű. Így tökéletes, ahogy van.

A férfi arca elborult, a pillantása már nem Georgie-t fürkészte, hanem maga elé révedt.

– A szüleim imádták ezt a házat, de nem sokat változtattak rajta. Mindig kényelmes volt, és hangulatos, de mire elértem a kamaszkort, eléggé lelaktuk. Vagy száz évig nem történt az épülettel semmi érdemleges. Én meg néhány évvel ezelőtt belevágtam a felújításba.

A lány nyelt egy nagyot, keresgélte a megfelelő szavakat. Tudta, hogy Loukas a szülei halála utáni időszakról beszél, és azt is tudta, milyen fájdalmas dolog örökre elveszíteni egy szerettünket.

– Angeliki mesélt arról, hogyan haltak meg a szüleitek – mondta óvatosan. – Részvétem. Nehéz időszak lehetett valamennyiőtöknek. Főleg neked.

Loukas pillantása újra rátapadt egy pillanatra, és megint ott volt az a különös érzés… Mintha valami összekötné őket. Valami fontos és szoros kapocs, ami minden feszültség ellenére létezik és összetart. Így aztán itt maradtak, és beszélgettek a csöndes és sötét ház konyhájában.

– Túl vagyunk rajta – sóhajtott fel a férfi, és elfordult. – Sajnos azonban a testvéreim nem értettek egyet a felújítással. Talán igazuk is volt.

A szeme körül megint megjelentek azok a jellegzetes, apró ráncok, amelyek arról tanúskodtak, hogy erősen töpreng.

– Miért mondod ezt? – kérdezte csodálkozva Georgie.

– Amikor felújíttattam a házat, abban a reményben tettem, hogy a testvéreimmel megértessem, nem hátra kell nézni, hanem előre. Hogy nem szabad félni a változásoktól és a felelősségtől. Új emlékeket, új otthont akartam adni nekik, de nem voltak valami lelkesek. Sokat veszekedtünk emiatt.

Georgie odalépett mellé.

– Szerintem ne gyötörd magad! Nem a te hibád, hogy így alakult, te jót akartál. Az irántuk érzett szeretet vezérelt.

– Ők ezt máshogy látják – ingatta a fejét a férfi. – De mindegy is! Menjünk, pihenjünk még egy kicsit. Felsegítselek a lépcsőn?

– Nem, köszönöm, boldogulok egyedül is. Csak még iszom egy pohár vizet.

Loukas hosszan nézte a lányt, mintha nem szívesen hagyná magára. Georgie elszántan sántikált a konyhaszekrény felé, és közben próbálta legyűrni a fájdalmát.

Mikor odaért, és kivette a poharat, vidáman odaintett vele a férfinak, jelezve, hogy minden rendben.

– Csak akkor gyere be holnap, ha teljesen jól vagy!

Georgie értékelte a gesztust, de nem akarta, hogy bárki kivetnivalót találjon a hozzáállásában vagy a munkájában.

– Nyolcra ott leszek.

Loukas Taloson született és nőtt fel. Kisgyerekként ott állt az apja mellett, amikor ő letette a Hotel Korinna alapkövét, és amióta az eszét tudta, azt hallgatta, milyen jó lesz, ha végre megnyílik a szálloda, amit ismerni fognak az egész világon mindenhol, mert nem lesz nála szebb és jobb. A szálloda, ami munkalehetőséget és jólétet teremt a szigeten. És ez a családfő reményei szerint csak az első lesz a világhírű hotelek sorában.

A apja álma valóra vált. Több mint két évtizeden át dolgozott éjt nappallá téve, hogy így legyen, egy nap szabadságot sem vett ki. És ugyanerre ösztönözte az egész családját is.

Tíz évvel a Korinna megnyitása után a családnak már tizenhárom szállodája volt a Szaróni-öbölben, további öt év alatt pedig még kilenc hotellel bővült a Christou lánc szerte Görögországban. A cél az volt, hogy további szállodákat vásároljanak Olaszországban és Horvátországban, vagyis hogy a hálózat átfogja a Földközi-tenger keleti medencéjét.

Amikor azonban úgy látszott, hogy minden a legjobban alakul, Loukas édesanyjánál végstádiumú gyomorrákot diagnosztizáltak. Az apja pedig kivételesen azzal szembesült, hogy nem tehet semmit ezellen, bármennyire szeretne is. És ettől összetört. Két hónappal a felesége diagnózisa után meghalt szívinfarktusban.

Loukas lehunyta a szemét. A fülében a mai napig ott csengett az anyja hangja, ahogy rémülten segítségért kiabál. Ő azonnal otthagyott csapot-papot, és berohant a dolgozószobába, ahol az apja a földön feküdt. Néhány pillanatra megbénította a sokk, egyszerűen nem tudta, mit tegyen – később nem győzte magát ostorozni emiatt, hogy létfontosságú másodperceket vesztegetett el. Üvöltött Nikosnak, hogy telefonáljon a mentőknek, ő közben ügyetlenül megpróbálkozott az újraélesztéssel. Nikos ráadásul elsőre félretárcsázott, újabb hívást kellett indítania.

Loukas úgy érezte, azon a napon cserben hagyta az apját, hiszen nem tudta őt megmenteni. És cserben hagyta a testvéreit is, mert egy évvel később, amikor az édesanyjuk is elhunyt, árvák lettek mind.

A húszas évei elején járó Loukas nemcsak a családi vállalat igazgatótanácsának elnöki tisztségét örökölte, hanem ő lett kiskorú testvéreinek gyámja is.

Halott apjával az ölében megesküdött, hogy soha többé nem fog csalódást okozni senkinek. Egész életét a vállalatnak és a családjának szenteli.

Ért is el eredményeket: a szállodaláncnak sikerült megerősödve kikerülnie Görögország történetének legkomolyabb gazdasági válságából. Mint családfő azonban totális kudarcot vallott: gyakorlatilag szétesett a família, az irányítás teljesen kicsúszott a kezéből.

A egészben az volt a legszomorúbb, hogy Loukas úgy látta, a testvérei mind igen tehetségesek, csakhogy nem vették elég komolyan a rájuk testált feladatokat, ráadásul nehezen viselték a vele való közös munkát. Miért nem tudnak olyan kötelességtudóak lenni, mint ő? Miért nem képesek teljes erőbedobással dolgozni?

Nem elég, hogy ezen tépelődött, most még itt volt neki az új titkárságvezető is, ez a Georgie Jones… Az előző napi konyhai események nagyon összezavarták. Milyen jó volt törődni a lánnyal, és megérinteni őt… Ugyanakkor biztosan tudta, hogy nem kellene ezt tennie.

És különben is, túl sokat rágódik ezen. Georgie egyáltalán nem fontos. Csak átmenetileg marad, azért, mert az elkövetkező két hetet biztosan nem bírná ki egy jó szervezőkészséggel rendelkező, talpraesett titkárnő nélkül. De utána elmegy, szóval nem érdemes rá egyetlen gondolatot sem fecsérelnie. A Hotel Korinna újranyitásán és a nősülésen kívül semmi mással nem kellene foglalkoznia.

– Várj meg, Loukas!

Georgie hangja hallatán megfordult. A lány élénken integetett, és közben apró, óvatos léptekkel haladt felfelé az ösvényen. Paróka nélkül talán még szebb, állapította meg a férfi. Világosbarna hajszíne jobban illett barna szeméhez, és napbarnított, mégis apró szeplőkkel pettyezett, finom bőréhez.

– Jó reggelt! – mosolygott rá a lány, amikor odaért hozzá. – Remélem, kipihented magad. Ugye vissza tudtál aludni?

Hogy tudtam volna? Amint lehunytam a szememet, egyből téged láttalak, azt a parányi rövidnadrágot, amelyben olyan végtelenül hosszúnak tűnt a combod, és a fehér pólódat, amely alatt átsejlett a melled körvonala. Érezni véltem az édes vaníliaillatodat, ami akkor csapott meg, amikor leemeltelek a pultról. Ó, egek, bárcsak tudnám feledni a derekad karcsúságát! Azt, milyen óriási volt a kísértés, hogy magamhoz húzzalak, mondhatta volna Loukas, de ehelyett inkább a lány fehér tornacipőjére nézett.

– Hogy van a lábad?

– Egész jól. De azért kényelmes cipőt választottam. – Felemelte a kezét, és megmutatta a magas sarkú szandált, amit magával hozott. – Ezt majd ráérek az irodában felvenni.

– Felesleges. – Loukas nyelt egy nagyot. – Hagyd inkább gyógyulni a lábadat!

Te hazug! Ennyire azért nem vagy kedves! Csak azért beszéled le a magas sarkúról, hogy ne jelentsen még nagyobb kísértést a számodra.

A lány púderrózsaszín blúza meglebbent a szélben. A selyemanyag a mellére tapadt, elárulva a csipke melltartó körvonalát.

Loukas elfordította a fejét, és az ajkába harapott.

– Menjünk! Hamarosan telefonkonferenciám kezdődik, de előtte még szeretném veled megbeszélni a mai feladataidat.

Együtt mentek végig a szállodához vezető ösvényen, és a férfi fejében közben folyamatosan gúnyolódott egy kaján kis hang:

Georgie egyáltalán nem fontos, miért is lenne az? Egyetlen gondolatot sem érdemes fecsérelni rá.

Georgie nagyot sóhajtva elküldte az utolsó e-mailt is az irodából. Későre járt, és egész nap megszakítás nélkül dolgozott, nem csoda, hogy teljesen kimerült. Megszervezett egy igazgatósági ülést, megtervezte Loukas ázsiai útját, és tárgyalt azzal az ügynökséggel, amely a Korinna újranyitása alkalmából indult reklámkampányon dolgozott.

A gyomra nagyot kordult. Legfőbb ideje, hogy egyen valamit.

A pillantása Loukas irodájának nyitott ajtajára tévedt. A férfi telefonkonferenciákkal töltötte a nap nagy részét. Georgie többször is vitt be neki kávét, de beszélgetni nem volt alkalmuk.

Loukas kedve már reggel sem volt különösebben jó, majd a helyzet tovább romlott, amikor összevitatkozott Mariosszal a szálloda megnyitóünnepsége kapcsán, de a mélypont akkor jött el, amikor Nikos megérkezett Szalonikiből.

Loukas Georgie asztalánál találta az öccsét, és azonnal magával cipelte az irodájába, ahol alaposan megmosta a fejét a hanyag hozzáállása miatt.

Georgie kénytelen volt őket végighallgatni, mert persze hiába volt zárva az iroda ajtaja, a hangok kiszűrődtek rajta.

A veszekedés hallatán szégyen kezdte mardosni – visszatért az az égető érzés, amely gyerekkora óta rendszeresen kínozta, egészen pontosan azóta, hogy az anyja hétéves korában otthagyta. Hiszen nyilvánvaló, hogy azzal, aki még az anyjának sem kell, valami nagy baj van. Nem kívánatos, nem szeretetreméltó, egyszerűen nem elég jó. Vagyis bárki bármikor elhagyhatja.

Még most is ott volt a görcs a gyomrában emiatt.

Vett egy nagy levegőt, hogy megnyugodjon, aztán felállt, és odalépett az ajtóhoz.

Loukas észre sem vette, annyira mereven nézte a képernyőt, jobb keze az egéren nyugodott. Csak akkor figyelt fel a lányra, amikor az megköszörülte a torkát.

– Mára befejeztem – jelentette Georgie. – Hazamegyek. Spagettit főzök vacsorára, kérsz te is?

Loukas a monitorra pillantott, aztán ő is felállt, és világoskék inge fölé felvette a zakóját.

– Kedves tőled, hogy felajánlottad, de ma házon kívül vacsorázom.

– Ó, tényleg? Randid van? Remélem, jól sikerül. Nagyon kellemes az este, épp megfelelő egy romantikus vacsorához.

Összevissza beszélt, valamiért felkavarta a hír, hogy Loukas egy nővel találkozik.

Gyorsan elfordult, és visszament a saját irodájába, a férfi azonban, aki távozni készült, követte. Egész közel állt meg hozzá, és ahogy begombolta magán a zakót, az illata megcsapta Georgie orrát.

– A… a gallérod… befelé fordult – magyarázta a lány, de mivel Loukas nem mozdult, ő maga lépett oda, hogy megigazítsa.

Ujjaival közben hozzáért a férfi nyakához, aki hirtelen elkapta a csuklóját.

Georgie szíve nagyot dobbant.

Loukas keze sima volt, és meleg. Biztonságot és erőt sugárzott.

Kutatón nézte Georgie-t, ám a tekintetében volt valami sötét, valami fenyegető.

A lány testét elöntötte a forróság.

– Én… én csak a gallérodat akartam megigazítani.

A pillantásuk egybekapcsolódott, és sokáig egyikük sem szólt egy szót sem. Georgie-t megdöbbentette, milyen különös érzések kavarognak benne. Mintha az idők kezdete óta ismerné ezt az embert, ugyanakkor mégis volt ebben az egészben valami meglepő, valami pezsdítően újszerű. Loukas tekintete lágy volt, szinte simogatott, miközben a hüvelykujjával óvatosan megcirógatta a csuklója belső oldalát. Egyetlenegyszer, de ez is elég volt ahhoz, hogy Georgie minden porcikája beleremegjen. A térde rogyadozott.

A férfi ekkor hirtelen elengedte a kezét, és hátralépett.

– Még nem is kérdeztem: találtál számomra megfelelő feleségjelöltet?

– Aktívan keresgélek, de az az igazság, hogy a barátnőim és ismerőseim többsége igaz szerelmet akar.

– Számomra szóba sem jöhet.

– Igen, tudom, már mondtad.

Georgie mosolyogni próbált, de nem nagyon sikerült neki.

A férfi lehajtotta a fejét, mintha a járólapot vizslatná, és amikor felnézett, már megint teljesen üzleties volt a hangja.

– Megtennéd, hogy mielőtt elmész, felhívod a rendezvényszervező céget, amely az athéni szállodánkat kibérelte a filmszemle díjátadójára? Kérdezd meg tőlük, minden rendben van-e.

Georgie értetlenül meredt rá.

– Ez nem Marios feladata lenne? – kérdezett vissza, és már a következő pillanatban rájött, hogy jobb lett volna csendben maradnia, mert Loukas ábrázata elborult.

– De igen, csakhogy Marios most épp éjszakai merülésen van az egyik ügyfelével. És sajnos, mivel a céges feladatait nem veszi elég komolyan, kénytelen vagyok helyette is dolgozni.

Azzal elindult az ajtó felé.

– Mit szólnál hozzá, ha megbeszélném Mariosszal, hogy mindennap küldjön neked egy áttekintést arról, hogy pontosan mit intézett aznap, kiemelve természetesen a legfontosabbakat.

Loukas a nyakához kapott, pont ugyanazon a helyen, ahol Georgie nemrég megérintette. Miután egy darabig igazgatta a gallérját, bólintott.

– Jól van. Mondd meg neki, hogy mindennap este tízig várom a jelentését. Az elsőt ma este tízig. Egy perccel sem később.

Azzal kihúzta magát, és távozott.

Georgie lerogyott a legközelebbi székre. Fogalma sem volt, jól tette-e, hogy közbeavatkozott. Végül is mit tudhat ő, az egyke a testvérek közti viszálykodásról?

Épp fel akarta hívni Mariost, amikor hallotta, hogy Loukas visszatér.