Kristen Proby

Válassz engem!

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a HarperCollins Publishers-szel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with HarperCollins Publishers. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Kristen Proby, 2017, - Vinton Kiadó Kft., 2021

A mű eredeti címe: The Beauty Of Us (HarperCollins Publishers Ltd.)

Magyarra fordította: Vas Krisztina

Nyomtatásban megjelent: Vinton Kiadó, 2021

ISBN 978-963-540-390-5

- Borító: Barczag Andrea

- Kép: Shutterstock

- A szerző fotója: Holly Pierce, Cherry Creek Images

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

1. fejezet

Riley

– Befejeztem – közöltem, ahogy beléptem a bárba, majd megláttam két üzlettársamat a pult mögött. Kat volt az egyik, ő vezeti a bárt, talán a legremekebb csaj, akit ismerek. Tűzvörös haja csigákban omlott alá. A másik Mia, a konyhafőnök. Ő épp levette szakácssapkáját, hosszú, fekete haja a vállát simogatta.

Mindketten olyan elcsigázottnak tűntek, mint amilyennek én is éreztem magam.

– Pontosan mit fejeztél be? – tudakolta Mia, miközben öntött magának egy pohár vörösbort, félresöpörve Kat kezét az útból. – Én is meg tudom csinálni.

– Megvan a rendszerem – vágott egy grimaszt Mia felé Kat. A séf visszaadta neki az üveget, ivott egy kortyot, majd megkerülte a bárpultot, hogy leüljön egy székre.

– A randizást – feleltem, miközben leültem Mia mellé. A bár szinte teljesen üres volt, hét közepe van, nemsokára záróra. Csak mi hárman voltunk, meg egy pasi a pult túlsó végén, aki whiskey-kólát iszogatott.

Már abba sem gondolok bele, hogy egész sármos az arcéle.

– Ezt legalább havonta egyszer elmondod – közölte Mia.

– De most komolyan gondolom – bólintottam, amikor Kat felmutatta az üveget, amiből Mia is ivott. – Tele töltsd a poharat.

– Kinyírtok ezzel, ahogy isszátok – morgolódott Kat. – Megvan a módja, hogy kell tisztességesen kitölteni egy pohár bort.

– Mi nem vagyunk olyan előkelőek, mint te – feleltem mosolyogva, miközben felém csúsztatta a poharat.

Kat egyszerűen vállat vont, majd nekiállt elmosogatni a poharakat.

– Szóval mivel akasztott ki a mostani pasi?

– Nos, tegnap este elmentem vacsorázni ezzel a hapsival – kezdtem, majd ittam egy korty bort, miközben összeszedtem a gondolataimat. – Hogy is mondjam… nem volt az esetem.

– De mi volt a gond? – kérdezte Mia. – Úgy értem, szőke haja volt, nem barna? Vagy nem tetszett a kocsija?

– Szerintetek ilyen felszínes vagyok? – csattantam fel. – Ez még nem ok a szakításra.

– Szerintünk nem vagy felszínes – mondta Kat. – De mi nem tetszett benne?

– Hát… rettenetesen izzadt. Mintha most jött volna a konditeremből. Először azt gondoltam, oké, biztos csak nagyon ideges. Úgy értem, ez az első randink, szóval teljesen normális reakció.

– Ez így van – bólintott Mia.

– De amíg ott ültünk, egyre jobban izzadt. Meséltem valamiről, közben a szalvétával kellett törölgetnie magát, mint Whitney Houstonnak azon a koncerten.

– Egyszóval egy izzadós – fintorgott Kat. – El tudod képzelni, mennyire izzadhat szex közben?

– Fúj – ráncoltam meg az orrom, miközben még a gyomrom is felkavarodott a gondolatra. – Nem, nem is akarok erre gondolni. Na, szóval, baromira izzadt… és büdös volt. Valójában a szag tette be a kaput.

A pasi a bárpult túlsó végén felnevetett, aztán ivott egy kortyot. Tudomást sem vettem róla, folytattam.

– De, eltekintve az izzadástól és a szagtól, kedves volt? – tudakolta Mia.

– Azt hiszem – válaszoltam. – Szörnyen érzem magam emiatt, de nem igazán tudtam figyelni arra, mit mond, annyira lekötötte a figyelmemet az arcán lecsorgó izzadság és a szag.

– Ez tényleg elég visszataszító – bólintott Kat. – Mentségére szólva, lehet, hogy hormongondjai vannak, esetleg csak nagyon izgult, vagy túl tágak a pórusai, vagy ilyesmi… Különben azt hiszem, én sem tudnám elviselni a szagot.

– Pontosan – feleltem, koccintásra emelve a poharamat. – A múlt heti pasi viszont nem izzadt, büdös se volt, csak éppen azt hitte, ha kifizet nekem egy vacsorát, máris leveszem a bugyimat. Hát, nem.

A férfi a bárpultnál ismét felnevetett, amit most már nem tudtam figyelmen kívül hagyni. Összenéztünk, és muszáj volt vennem egy nagy levegőt, amikor jobban szemügyre vettem. Magas, szálkás srác volt, az ingujját feltűrte, az alkarja fantasztikusan nézett ki. Barna haja kicsit kusza, valószínűleg azért, mert a kezével többször végigszántott rajta.

Fekete keretes szemüveget viselt.

– Szia – vontam magamra a figyelmét. Rám nézett. Szexi, zöld szeme volt. Komolyan emlékeztetni kellett magam rá, hogy végeztem a férfiakkal.

– Sziasztok – köszönt vissza.

– Szeretnél részt venni a beszélgetésben? – kérdeztem, miközben pörgettem a boromat.

– Nem tudnék túl sokat hozzátenni – vonta meg a vállát. – Csak egy pasi vagyok.

– Talán elmondhatnád, mi zajlik egy pasi agyában – feleltem elgondolkozva. – Mert megrekedtem. Teljesen megrekedtem.

– Nos, nem izzadok úgy, mint a legutóbbi kiszemelted – felelte nagyképű mosollyal, mire felnevettem.

– Egyáltalán nem volt a kiszemeltem – válaszoltam.

– És orvos sem vagyok, így nem tudom megállapítani, van-e valami hormongondja. Lehet, hogy tényleg csak ideges volt. Gyönyörű nő vagy, simán elképzelhető, hogy be volt rezelve. Persze, ettől még használhatna valamilyen dezodort.

– Igen. Pontosan. De mi van azokkal a fickókkal, akik azonnal szexet akarnak? Úgy értem, nem vagyok kurva.

– Hú – emelte fel a kezét vigyorogva. Egek, milyen gyilkos mosolya van. – Senki sem mondta, hogy kurva vagy.

– Hát, azt hiszem, magától értetődőnek veszik, hogy ha randizunk és kifizetik a vacsorát, rögtön odaadom magam, aztán megsértődnek, ha mégsem. Biztos túl szőrszálhasogató vagyok. De vannak elveim.

– Az kell is – mondta komolyan. – Talán csak kifogtad a seggfejeket.

– Úgy érzem, csak azokkal találkozom – feleltem, majd ittam egy kortyot a boromból. – Ezenkívül mit mondanál a többiről? Most őszintén, egy pénisz nem érdemel ekkora felhajtást. Egyik sem.

Hátravetett fejjel nevetett, hosszan, hangosan. Tetszett nekem. Megitta az utolsó kortyot, felém fordult, így szemtől szemben voltunk. Hihetetlen zöld szemével a lábujjamtól a fejem búbjáig végigmért.

– Talán csak vonzónak tartanak.

– Nem érted – sóhajtottam. – A vonzalom jó dolog. A flörtölés is az. De mióta nem tiszteljük cseppet sem azt, akivel találkozunk? Rengeteg kétely van bennem ezzel kapcsolatban az emberiség egészére vonatkozóan. Néha azt kívánom, bárcsak igazi lenne az Enterprise… Chris Pine elsöpörhetne velem a Halálcsillagig, aztán lehetne egy csomó jedi babánk, meg ilyenek.

A Megtestesült Férfi egy pillanatra rám meredt, aztán elkomorult.

– Most épp összekeverted a Star Treket és a Star Warst.

– Tökmindegy – vontam meg a vállam. – Szinte ugyanaz.

– Nem – mondta, majd megköszörülte a torkát. – Egyáltalán nem ugyanaz.

– De érted, amit mondok.

– Nem, nem értem, mert épp összekeverted a Star Treket és a Csillagok háborúját. Egyáltalán nem ugyanaz a kettő, így annak, amit mondtál… nos, semmi értelme.

Vágtam egy grimaszt, miközben segítségkérően néztem Katre és Miára, akik mosolyogva figyelték, ahogy évődök az idegennel.

– Csajok, nem vagytok túl nagy segítség.

– A fickónak igaza van – vont vállat Kat. – Épp ez benne az érdekes.

– Nem mindegyik pasi akar szexet az első randin – folytatta a zöldszemű. – Valójában azt mondanám, a legtöbbünk nem így gondolkodik, kivéve, ha huszonkét éves vagy, egy bárban szedett fel téged, ahol egész éjjel riszáltál neki a táncparketten.

– Egyik sem stimmel – feleltem.

– Nos, akkor az a véleményem, hogy csak egy seggfej volt.

– Úgy tűnik, robbanásszerűen megnőtt a seggfejek száma – sóhajtottam, odanyújtva a poharamat Katnek, hogy töltse újra.

– Hol ismerkedsz? – tudakolta. Az ajkamba haraptam.

– Nem árulom el.

– Online – bólintott a fickó.

– Nem mondtam ilyet!

– Tényleg nem. De ha az edzőteremben, az élelmiszerboltban vagy valami hasonló helyen ismerted volna meg, most nem lennél zavarban.

– Nem is vagyok.

– De-de. Különben elmondtad volna.

– Remek – sóhajtottam, majd az ujjammal megdörzsöltem a homlokomat. – Tényleg a neten szedtem össze.

– Azt hagyd abba – közölte.

– Nem tudom, hol máshol ismerhetnék meg embereket – feleltem. – Legalább ötven órát dolgozom hetente, nem járok semmilyen tanfolyamra, klubba, még templomba sem. Bevásárolni is ritkán megyek, mert szinte mindig itt eszem.

– Akkor itt nem kapsz több kaját – közölte Mia, aki egy szúrós pillantást kapott cserébe.

– Csak azt akarom mondani, ha mindig azt csinálod, amit eddig is csináltál, azt kapod, amit eddig is kaptál.

– Egy szót sem értek abból, amit mondasz – kacsintottam rá, miközben próbáltam megemészteni a hallottakat.

– Kapcsold ki a laptopod – szólt vigyorogva. – Próbálj meg máshol ismerkedni. Úgy értem, például velem sem online találkoztál, és nem vagyok seggfej.

– Ez igaz, kedves vagy, és úgy tűnik, minden rendben van veled, de gyanítom, ha közelebbről megismernélek, kiderülne, hogy csüngsz az anyádon, plusz van tizennégy kutyád.

– Igazad van – bólintott elgondolkozva. – Ezeket a dolgokat jól titkolom. Szóval csak annyit akarok mondani, hagyd abba a netes randizást, inkább találkozz emberekkel a való életben.

– Na, igen. Könnyű ezt mondani – meredtem duzzogva a borospoharamba. – Tartozom neked valamivel a tanácsadásért?

– Az első alkalom ingyenes – villantotta rám újra azt az őrülten szexi mosolyt. – De ha nem keverd össze megint a Star Treket és a Csillagok háborúját, az már elég fizetség nekem.

Kivett a pénztárcájából némi pénzt, a pultra tette, majd felállt, hogy távozzon.

– Jó éjszakát, sok szerencsét – mondta.

– Köszi – mondtam, de mikor már majdnem kiért az ajtón, utánakiáltottam. – Várj! Még meg sem kérdeztem a neved.

– Trevor – felelte, a gyomrom pedig legalább négyet pördült, amikor ezt meghallottam. – Trevor Cooper.

– Korán jöttél. – Mást nem tudtam kinyögni. Az arcom égett, a kezem remegett. – Úgy volt, hogy csak két nap múlva érkezel.

– Szeretek korábban jönni. Megismerni a terepet, ilyesmi – mondta mosolyogva, aztán intett. – Pár nap múlva találkozunk.

Elment. Amikor hallottam, hogy csukódik az ajtó, a barátaimhoz fordultam, miközben halálra vált arccal bámultam rájuk.

– Mondjátok, hogy ez nem történt meg.

Kat csak kuncogott, Miából viszont kitört a röhögés, a pultot csapkodta.

– Ez hatalmas volt – szólt a szakácsunk vidáman.

– Nem, nem volt az – válaszoltam. – Szörnyen nézek ki, ráadásul úgy adtam elő magam, mint valami kibaszott tinédzser, aki képtelen fogni magának egy pasit. És ő üzleti ügyben van itt.

A kezemmel végigszántottam a hajamon, aztán kétségbeesetten a pultra dőltem.

– De ma este nem üzleti ügyben volt itt – szólt Mia, majd megveregette a hátamat. – Különben is, nekem nem gond, ha nem marad. Eleve nem akartam, hogy itt legyen.

– Nem, az nincs rendben, ha nem marad – válaszoltam, miközben felegyenesedtem. – Az a helyzet, hogy ha a Best Bites TV itt akar forgatni a Csábításban, az nagyon nagy üzlet, Mia.

– Tudom, már mondtad.

– Úgy értem, ezzel bekerülünk a nemzetközi köztudatba. Tudom, hogy nem akarsz forgatócsoportot a konyhádba, de ez nem tart örökké.

– Ezt már megbeszéltük egyszer – szólt Mia komoran.

– De mindez már nem számít, mivel teljesen úgy viselkedtem a producerrel, ráadásul itt, a bárban, mint egy hülye liba.

– Hülye liba? – vigyorgott Kat. – Ez jó.

– Ó, persze, csak épp nem téged jellemez – sóhajtottam. – Teljesen nevetségessé tettem magam.

– Szerintem nem így van – felelte Mia. – Mosolygott rád, plusz úgy mért végig tetőtől talpig, mintha egy nagy adag jégkrém lennél, ő pedig alig várná, hogy felfalhasson.

– Tökmindegy – forgattam a szemem. – Most össze kell szednem magam, aztán egy profi, szakmai kapcsolatot kell kialakítanom vele. Nekem kell dolgozni vele, nem nektek, csajok.

Ötünk közül én vagyok a marketing- és PR-szakértő, a Best Bites Tv-vel kapcsolatos munka egésze az én vállamon van. Ez jó dolog, élvezem is, de még sosem hibáztam ekkorát egy üzleti partnerrel való első találkozáskor.

– Teljesen beégtem. Le kéne lépnem Mexikóba.

– Napsütés, koktélok egész nap, miközben Enrique teljesíti minden kívánságod? – érdeklődött elgondolkodva Kat. – Nem is hangzik olyan rosszul.

– Talán mehetnénk mindannyian – bólintott Mia.

– Utálnád – feleltem, majd kicsit meglöktem Miát a vállammal. – Felhúznád magad valamin, aztán átvennéd a konyhában a helyet.

– Ez igaz. Akkor inkább maradok.

– Nem hiszem, hogy bármelyikünknek el kéne költöznie – közölte Kat, miközben elpakolta az utolsó poharakat is. – Nem úgy tűnt, mintha annyira kiakadt volna a pasik miatti válságodon, Ri.

– Édes Jézusom – morgolódtam, megcsóválva a fejem. – Mi a gond velem?

– Az, hogy beengeded ezeket a fickókat a fejedbe – jelentette ki Mia. – Most komolyan, ne próbálkozz ilyen görcsösen. Anyukám mindig azt mondja, a szerelem rád talál, ha nem keresed.

– Ez eddig sem működött – mondtam, miközben az ujjammal megnyomkodtam a nyakamat, gondolatban pedig feljegyeztem, hogy kérnem kell időpontot masszázsra. – Én tényleg nem vagyok egy kétségbeesett nő. Nem egy férfitől leszek teljes egész.

– Te sosem voltál kétségbeesett – mondta Mia. – De nincs abban semmi rossz, ha akarsz valaki különlegeset az életedbe.

– Pontosan. Ez a helyes megfogalmazás – jelentettem ki, majd felkaptam a táskámat, aztán odahajoltam hozzájuk egy-egy puszira. – Csajok, holnap találkozunk, ha nem halok bele a szégyenbe ma éjjel.

– Aludj jól! – kiáltott utánam Kat.

Hosszú nap volt ez. A pokolba, hosszú év. Bár nem panaszkodom, az étterem nemcsak virágzott, de valósággal szárnyalt. Ahogy elnézem a számokat, az elkövetkező három évben az északnyugati parton már terjeszkedhetünk is. Mindig telt házunk van, és ha meglesz ez a tévéműsor, már várólistáról dolgozunk majd.

Ez büszkeséggel tölt el, de kicsit ijesztő is számomra. Amikor Addie-vel, Camivel, Miával és Kattel nem egészen két éve megnyitottuk ezt az üzletet, nem is álmodtunk erről.

Mi csak egy sikeres éttermet szerettünk volna, ami eltart bennünket. Ezt már az első hat hónapban elértük, sőt, ennél többet is.

De a siker kimerítő, én pedig pontosan így érzem magam ma este. Kimerültnek. Miért ölök annyi energiát netes randikba ahelyett, hogy a munkámra koncentrálnék?

Boldog és független nő vagyok. De a picsába, amikor látom Addie-t, Camit és Katet a pasijaikkal, nem tehetek róla, kicsit irigykedek. A srácok nem akadályozzák őket az üzletben, sőt, segítenek, ahol csak tudnak.

Csapatban az erő.

És én is ilyen csapatban akarok lenni.

És hát, rendszeres szexet akarok. Úgy értem, forróvérű nő vagyok, akinek vannak igényei.

Az autóút a hillsborói házamig nem tart sokáig. Amint hazaérek, át is öltözöm kék jóganadrágba, korallszínű topba. Leülök a hálószobám sarkában álló kedvenc fotelembe, aztán ölembe veszem a laptopomat.

Úgy érzem, küldenem kéne Trevornak egy bocsánatkérő üzenetet a ma este miatt. Amit hallott, az a megtestesült szakmaiatlanság, emellett nem így kellene kezdődnie egy profi munkakapcsolatnak.

De nem kéne még mélyebbre ásni ezt a gödröt. Csak fognám be néha azt a nagy számat. Mesterfokozatú marketing- és PR-tanácsadóként ez lenne az első dolog, amit az ügyfeleimnek is javasolnék ebben a helyzetben.

A kevesebb néha több. Ezért ne fecsegj annyit.

Bólintok, mintha megfogadnám a saját tanácsomat, majd kinyitom a laptopot. Végigmegyek a négy társkeresőn, amelyekre regisztráltam. Kaptam üzeneteket olyanoktól, akiket még sosem láttam, de olyanoktól is, akikkel már találkoztam, ám nem passzoltunk egymáshoz.

Többek között az izzadós pasitól is.

Szia, Riley!

Nagyon jól éreztem magam tegnap este. Ismételjük meg valamikor!

Greg

Kösz, de nem. Megírtam neki a szokásos nem te vagy a hibás, én nem tudok blablát, majd elküldtem, utána pedig egymás után leiratkoztam az oldalakról, törölve a profiljaimat.

Ez így nem működik.

Trevornak igaza lehet. Le kell állnom ezzel. Találkoznom kell valakivel a való életben.

Vagy vénlányként halok meg. Szerintem van ennél rosszabb is. Például, ha valami ragályos bőrbetegségem lenne vagy ilyesmi.

Ezzel összehasonlítva nem is olyan rossz magányosan meghalni.

Már épp készültem becsukni a laptopomat, amikor jött az értesítés egy új e-mailről.

Úgy voltam vele, ma este ezt már nem nézem meg, de a feladó neve láttán nem tudtam elég gyorsan megnyitni: Trevor Cooper.

Kedves Riley!

A személyes e-mail-címemről írok, mivel ez nem vonatkozik a szakmai kapcsolatunkra. Bocsánatot szeretnék kérni ezért az estéért. Be kellett volna mutatkoznom, amikor bejöttél a bárba. De nem számítottam arra a beszélgetésre, ami az érkezésed után kezdődött. Kérlek, bocsáss meg. Pár nap múlva találkozunk.

Üdv: Trevor

Ui.: A halálcsillag a Star Warsban van. De már megsemmisült, így nem mehetsz oda. Sajnálom.

Vigyorogva elolvastam még kétszer. Oké, ez kedves gesztus volt a részéről. Trevor nyilvánvalóan kedves, még akkor is, ha Star Wars-rajongó.

De ez csak átmeneti, meg egyébként is üzleti kapcsolatban vagyunk. Szóval a vonzalom, amit érzek iránta, nem számít.

Semmit sem számít.

Az is mindegy, hogy helyes, okos, ráadásul szuper munkája van.

Tökmindegy.

És egyébként is… épp most mondtam le a randizásról, szóval ez van.

2. fejezet

Trevor

Alig aludtam valamit tegnap éjjel. Vártam, hogy Riley válaszoljon az e-mailemre, magam sem tudom, miért. Nem tetszett a gondolat, hogy megalázottnak érzi magát.

Mert semmi oka nincs rá. Nem tudhatta, ki vagyok, plusz már záróra volt. Csak a barátaihoz jött egy kis beszélgetésre.

Igazán nem nagy ügy.

De láttam a megalázottságot a nagy, kék szemeiben, amikor rájött, ki vagyok, és ez egyáltalán nem tetszett.

Amikor nem jött válasz, tulajdonképpen úgy gondoltam, még nem is olvasta az üzenetemet, így leültem játszani a PS4-gyel. Ezt mindenhova vittem magammal. Vannak, akik olvasnak, hogy kikapcsolódjanak. Mások edzőterembe mennek, néha én is. De ha igazán lazítani akarok, akkor játszom. Ez gyerekkorom óta így van.

Úgyhogy felcsatlakoztam a netre a lakásban, amit béreltem erre a hónapra, majd online csatát vívtam a barátaimmal, akikkel arról beszélgettünk, hogyan telt a napunk, miközben lőttük az ellenséget.

Már jóval elmúlt éjfél, alapesetben ilyenkor már ágyban kéne lennem, de még mindig járt az agyam, ezért úgysem tudtam volna elaludni. Az étterem jobb, mint amire számítottam a netes kutatás, a vendégek visszajelzései és a honlapjuk alapján. A berendezés pazar, az étel fantasztikus, és a szexi tényezőt is tökéletesen eltalálták.

És ha azt is hozzátesszük, hogy mind az öt üzlettulajdonos gyönyörű és okos, a nézők zabálni fogják ezt a show-t… hogy egy kis szójátékkel éljek.

A mosdókagyló fölé hajoltam, megmostam az arcom. Ma nem borotválkozom. Miután megtörölköztem, a telefonomért nyúltam.

Több új e-mailem is jött.

A legújabb Riley Gibsontól.

Kedves Trevor!

Köszönöm szépen a kedves üzenetet. Még egyszer bocsánatot kérek a tegnap esti beszélgetésért. Mondhatnám, hogy sosem beszélünk ilyesmiről a munkahelyen, de akkor hazudnék. Legalábbis, ha épp záróra van és egy pohár borral fejezzük be a napot.

Érezd jól magad Portlandben.

Riley

Vigyorogva a meztelen vállamra dobtam a törülközőt. Riley egyáltalán nem olyan, mint amilyennek elképzeltem. Azt tudtam, hogy csinos, mert vannak fotók a weboldalon, de a valóságban sokkal szebb.

És olyan eleven.

Izgalmas lesz együtt dolgozni vele.

És kihívás a libidómnak is. Mert Riley kibaszottul szexi. Sosem kevertem a munkát szexszel, és nem tervezem, hogy ezen épp most változtatok. De nem lesz egyszerű távol tartani magam tőle.

Amitől csak még izgalmasabb lesz ez az egész.

Letudtam a reggeli futást, majd beugrottam egy kávézóba enni és elolvasni az újságot. Ezután visszamentem a lakásba, végül úgy döntöttem, a Csábításban ebédelek majd. Igaz, nem terveztem, hogy visszatérek oda a Riley-vel való holnapi találkozó előtt, ám még nem ebédeltem ott.

Gyorsan felvettem egy farmert, hozzá piros pólót, majd gyalog tettem meg a hat háztömbnyi utat az étteremig.

Csak most nyitottak ki, úgyhogy még nem volt nagy forgalom. A hangulat nyugodt volt, a világítás pedig kicsit erősebb, mint tegnap este, épp ideális ahhoz, hogy az ember megebédeljen itt a kollégáival vagy a barátaival.

Leültem az étterem túloldalán, a bárhoz közel eső részen. Riley és a többiek a bárpultnál ültek és beszélgettek.

Épp elég hangosan ahhoz, hogy halljam.

– Szóval, holnap jön. A forgatás csak egy hét múlva kezdődik, hacsak nem változik a menetrend – közölte Riley, miközben az iPadjén lévő listát tanulmányozta. – Szuper lenne, ha vigyáznátok a szátokra.

– Rendben – forgatta a szemét Mia. – De csak a történtek miatt.

– Cseszd meg – felelte Riley vigyorogva. – Én is megteszek minden tőlem telhetőt, nehogy meséljek neki a katasztrofális randijaimról. Bár ilyenek úgysem lesznek többet.

– Annyira sajnálom, hogy ezt kihagytam – mosolygott Addie. – Olyan vicces lehetett!

– Nem, nem volt az – felelte Riley, de közben a kezével eltakarta a mosolyát. – Na, jó, egy kicsit vicces volt. Ma otthonról dolgozom.

– Miért? – kérdezte a szőke lány, szerintem ő Cami.

– Mert ma jön egy ács – felelte Riley. – De hívjatok fel, ha kellek. Vissza tudok jönni, miután elment.

– Menj csak – intette le Mia. – Megoldjuk.

Mindannyian felálltak, aztán ki-ki ment a maga dolgára. Szemmel láthatóan nagyon jó barátok, ami szerintem átjön majd a képernyőn is.

Riley indult kifelé a bárból, de miközben felnézett, észrevett engem.

– Szia – rámosolyogtam, majd intettem neki, hogy üljön le hozzám. Odajött, letette az iPadjét, kihúzta a vállát.

Szeretem a büszke nőket.

– Hogyhogy itt vagy? – kérdezte.

– Csak megebédeltem – mutattam az előttem lévő salátára. – Nagyon finom. Jó ötlet volt kelbimbót tenni bele.

– Átadom a dicséretet Miának – felelte nevetve. – Úgy sejtem, hallottad a beszélgetésünkből azt a részt, amikor megkértem a lányokat, hogy ne káromkodjanak.

– Igen – feleltem, miközben megvajaztam a forró cipót. – De ne aggódj emiatt, elvégre felnőtt emberek.

– Kissé mocskos szájjal – felelte.

– Azt később kivághatjuk, esetleg megkérhetjük őket, hogy fogalmazzanak máshogy. Már megkaptad a munkát, Riley. Ez most nem egy meghallgatás.

– Tudom – sóhajtotta, miközben átnyúlt az asztal fölött, hogy elvegyen egy darab kenyeret. Ezzel meglepett, de nagyon aranyosnak találtam. – Csak azt szeretném, hogy simán menjenek a dolgok.

– Talán neked is kéne ebédet rendelned.

– Nincs rá időm – mondta, majd amikor hirtelen rádöbbent, mit csinált, kék szemei tágra nyíltak. – Annyira sajnálom. Mindig eszem, amikor ideges vagyok, és én…

– Ne már – emeltem fel a kezem, hogy megállítsam. – Semmi gond. Szeretném, ha jól éreznéd magad velem. Néha ki kéne kapcsolódnod.

– Te most az életvezetési tanácsadóm vagy?

– Ha szeretnéd. Törölted magad a társkereső oldalakról, ahogy javasoltam?

Az ajkába harapott, aztán bólintott.

– Igen.

– Akkor jó – feleltem, majd ettem egy falat salátát. – Biztosan nem akarsz enni?

– Ritkán van időm enni – közölte, majd megnézte a telefonján, mennyi az idő. – Tényleg mennem kell. Jön az ács a házamhoz.

– Mi a baj a tetővel?

– Régi – vonta meg a vállát. – Ez van, ha öreg házat veszel. Egy kicsit rendbe hozzuk.

Bólintottam, de úgy éreztem, még nem akarom, hogy elmenjen. Beszélgetni akarok vele, többet megtudni róla.

– Lenne kedved eljönni hozzám ma este vacsorára? Főznék valamit.

Megállt, egy pillanatra rám bámult.

– Miért?

Felnevettem, majd letettem a villámat.

– Mert megkértelek rá. Az elkövetkező pár hétben együtt dolgozunk majd, ezért jobban meg kellene ismernünk egymást. És megbeszélhetjük a rám vonatkozó feladatokat is, ha én leszek az életvezetési tanácsadód.

– Hmm. – Az ajka megrándult egy pillanatra, ahogy átgondolta a dolgot. Csodálatos arcán rengeteg érzelem suhant át, végül megszólalt. – Rendben. Megírod nekem a címet és az időpontot?

– Persze – feleltem, miközben odaadtam neki a telefonom. – Írd be a számod, majd visszajelzek délután.

Így is tett, aztán mosolyogva visszaadta a mobilt.

– Rendben, később találkozunk.

Ezzel elvonult. A feneke csábítóan ringott a szűk szoknyában, magas sarkúja csodásan kihangsúlyozta vádlija ívét. Az étel, amit épp rágtam, hirtelen kartonpapírízű lett.

Atyaég.

Önként felajánlottam, hogy időt töltsek vele. Kettesben.

Ezt még tutira megbánom.

* * *

– Éhen halok – közölte Riley, amikor ajtót nyitottam neki. Farmerben és egy, a kedvencének tűnő, „Oregoni Egyetem” feliratú pólóban volt, a haját pedig lófarokba kötötte. Úgy nézett ki, mint egy végzős. – Ma elfelejtettem enni.

– Ez mindig így van? – kérdeztem, közben mutattam neki, hogy jöjjön be, majd becsuktam mögötte az ajtót.

– Általában igen – vallotta be. – Ez is egyike azon rossz döntéseknek, amit át akarsz velem beszélni?

– Pontosan – feleltem, aztán a konyhába terelgettem. – Muszáj enned.

– Tudom, de sok más dolog elvonja a figyelmemet, majd hirtelen azon kapom magam, hogy eltelt a nap, én pedig még nem is ettem. – Átnyújtott két üveg bort. – Nem tudom, mit eszünk, így hoztam egy fehéret és egy vöröset is.

– Köszönöm – mondtam, miközben mosolyogva letettem a palackokat a pultra. – Lazacot és spárgát készítettem, vörös újkrumplival. Mi illik hozzá jobban?

A szeme tágra nyílt.

– A fehér. Szent szar, te szakács is vagy?

– Szakácsiskolába jártam – válaszoltam, majd egy kis citromot facsartam a lazacra tálalás előtt. – De végül rájöttem, hogy az irodai munkában jobb vagyok.

– Ez fura – közölte, miközben félrebillentette a fejét, ahogy figyelt. – A legtöbb ember inkább azon van, hogy kikerüljön az irodából.

– Én nem. És hatalmas tisztelet Miának, mert nincs könnyű dolga, nehéz megfelelni az embereknek.

– Ez igaz – bólintott Riley. – Mondjuk, nem sok tányért küldenek vissza neki, de azért előfordul. Tölthetek neked is egy pohárral?

– Nem, köszönöm – válaszoltam, aztán kivettem a hűtőből egy üveg vizet. – Nem iszom alkoholt.

– Oh – nézett rám komoly tekintettel. – Sajnálom. Akkor én is vizet iszom.

– Semmi gond – feleltem, megveregetve a vállát. – Nem zavar, ha iszol. Én csak egyszerűen nem kérek.

– De tegnap este whiskey-kólát ittál.

– Nem, csak kólát.

Riley az asztalhoz ült, de még mindig nagyon komoly volt az arca.

– Elnézést kérek.

– Nincs miért bocsánatot kérned – mondtam, közben letettem a tányérokat az asztalra. – Tíz éve józan vagyok. És nem az a típusú alkoholista, akit zavar, ha esetleg mások isznak körülötte. Sosem zavart. Egyszerűen jobb ember vagyok, amikor nem iszom.

– Jó, hogy ennyire tisztában vagy ezzel – mondta, aztán koccintásra emelte a poharát. – Nagyon ínycsiklandóan néz ki.

– Meglepettnek tűnsz.

– Arra számítottam, hogy pizzát eszünk vagy kínait hozatsz – felelte. – Bevallom, tőlem valami ilyesmit kaptál volna. És az is meglep, hogy nem szállodában laksz.

– Elég hosszú ideig leszek itt ahhoz, hogy béreljen nekem a csatorna egy lakást. Ez általában így van, ha egy hétnél tovább dolgozunk valahol.

– Biztos sokat kell utaznod a munkád miatt – mondta, miközben úgy evett, mint egy éhező gyerek. Nem is tudom, érezte-e az ízeket, annyira habzsolt.

– Elég gyakran – feleltem vigyorogva, amikor lenyelte az utolsó falatot is. – Ki akarod nyalni a tányért?

– Előfordulhat – mosolygott. – Még csak nem is szégyellem, hogy ilyen gyorsan megettem. Annyira finom volt!

– Örülök, hogy ízlett. Van még, ha kérsz.

– Köszönöm, jóllaktam – felelte, majd a táskájába nyúlt, elővett belőle egy jegyzetfüzetet és egy tollat. – Nyugodtan egyél, én közben interjút készítek veled.

– Miért?

– Pályáztál nálam életvezetési tanácsadói posztra – közölte pimasz mosollyal, amit a legszívesebben lecsókoltam volna az arcáról. Ehelyett bekaptam egy falat krumplit, majd intettem neki, hogy kezdheti.

– Oké, az első kérdés: milyen képesítésekkel rendelkezel a megpályázott posztra vonatkozóan?

– Nos, jó néhány évvel idősebb vagyok nálad, szóval azt mondanám, például az évek során megszerzett bölcsességgel.

Félrebillentette a fejét. Mindig ezt tette, amikor elgondolkodott valamin.

– Nem lehetsz annyira sokkal idősebb nálam.

– Harminchét éves vagyok.

– Akkor hét év – vágott egy grimaszt.

– Sok minden történhet hét év alatt – válaszoltam, majd ittam egy korty vizet.

– Oké, ezt elismerem – mondta, miközben valamit megnézett a papírján.

– Tényleg írtál kérdéseket?

– Naná! A listák királynője vagyok, az ács pedig egy örökkévalóságig ott volt. – Az ajkába harapott, majd ismét a jegyzettömböt nézte. – Eddig összesen hány nőnek tartottál tanácsadást?

– Nos, bár nem ez volt a hivatalos beosztásom, de van két húgom és egy exnejem. Úgyhogy három.

– De a feleség az ex, vagyis úgy sejtem, az sikeres tanácsadás volt. És a húgaid hasznos tagjai a társadalomnak?

– Úgy érted, börtönben ülnek-e? – kérdeztem nevetve. – Vicces vagy, Riley.

– Nem feleltél a kérdésre.

– A húgaim nagyszerűek. Az idősebb anyuka, otthon van két gyerekkel. A fiatalabb pincérnő.

– De a volt feleségeddel nem működött.

– Nem egy hárpia, de úgy döntöttünk, nem lesz többé a feleségem.

– Miért?

Hátradőltem a széken, miközben egy szalvétával megtöröltem a szám.

– Mert úgy gondolta, jó ötlet más férfiakkal is szexelni.

Felvonta a szemöldökét, majd pislogott párat.

– Ez jó indoknak tűnik.

– Szerintem is.

– Oké, jön a következő kérdés – mondta, majd a jegyzettömbjére nézett, végül mosolyogva emelte fel a fejét. – Milyen fizetséget szeretnél a munkádért?

– Önkéntes alapon dolgozom – kacsintottam.

– Miért?

– Mert úgyis itt kéne lennem, akkor meg miért ne tenném – vontam meg a vállam, közben lenyeltem az utolsó falatot is. – Mit szeretnél még tudni?

– Gyakorlatilag egy idegen lakására jöttem fel. Ez egyike azon rossz döntéseknek, amiket meg kellene beszélned velem?

Mosolyogva félretettem a tányért, majd az asztalra könyököltem.

– Azt mondták neked a lányok, hogy rossz ötlet idejönni?

– Csak Camival beszéltem, de ő azt mondta, hogy jöjjek. Meg van pisztolyom is, úgyhogy viszonylag biztonságban érzem magam.

Felvontam a szemöldököm, aztán a karomat összefontam a mellkasomon.

– Fegyvert hordasz magadnál?

– Még szép! – felelte édes mosollyal. – Idegen férfiakkal ismerkedek az interneten, szóval bármi megtörténhet.

– Igen, ez jó ötlet – bólintottam. – Elég sok őrült futkározik a világban.

– Hát, igen. De azt hiszem, ezekkel bárhol összefuthat az ember. A neten, egy étteremben, a benzinkútnál… mindenhol ott vannak.

– Ez igaz – bólogattam. – De azért örülök, hogy elővigyázatos vagy.

– Nem leszek senki áldozata – felelte olyan egyszerűen, mintha csak a cipőméretét közölte volna.

Ez kibaszottul szexi.

– Van még kérdés?

– Egyelőre nincs – vonta meg a vállát. – Igazából nem is írtam le semmit. De jó móka volt egy kicsit kifaggatni.

– Akkor most én kérdezek – feleltem, miközben mosolyogva néztem, ahogy félrebillentette a fejét és csücsörítette az ajkát. – Tényleg úgy gondolod, szükséged van életvezetési tanácsadóra?

– Nem, mert egész rendben van az életem – felelte vigyorogva.

– De akkor miért voltál fent ezeken az oldalakon?

Vállat vont.

– Mert nem egyszerű új embereket megismerni. És néha egy lány randizni is akar.

– Ugyan, nincs rám szükséged – feleltem mosolyogva –, de egy ideig még itt vagyok, ha kellek.

– Arra az esetre, ha meginognék, aztán visszaesnék az online randizás csapdájába?

– Igen, vagy ha szeretnél vacsorázni, beszélgetni. És azt hiszem, végig kéne néznünk a Csillagok háborúját is. Aggasztó a tudáshiányod.

– Az olyan pasis dolog – felelte.

– Sok nőt ismerek, akik kedvelik a Star Warst.

– Na, jó, egy vagy két részt megnézek.

– Az összeset meg kell nézned, hogy tudd, mi történik.

– Az nagyon sok órát elvenne az életemből, amiket soha nem kapnék vissza – mondta komolyan. – Nincs valahol zanzásítva? Úgy gyorsabban a végére érnék.

– Nincs – feleltem, majd összekulcsoltam a kezem az ölemben, hogy még csak véletlenül se nyúljak át az asztal fölött, hogy a füle mögé simítsam a haját.

Vagy ne húzzam magamhoz, hogy aztán fulladásig csókoljam.

– Minden oké? – kérdezte Riley.

– Mindig ilyen jó megfigyelő vagy?

– Túl sokat gondolkodom – felelte. – És igen, mindent megfigyelek.

– Ezt rám is mondták már – vigyorogtam.

– Akkor ez most egy pontos megfigyelés?

– Ó, igen – bólintottam, aztán felálltam, hogy leszedjem az asztalt. Ő is felállt segíteni. – Hagyd, majd én megcsinálom.

– Nem, te főztél, úgyhogy segítenem kell eltakarítani.

Előttem ment, egyik kezében az üres pohár, a másikban a tányér.

– A mosogatógépet használod vagy kézzel mosogatsz?

– Vannak még olyanok, akik kézzel mosogatnak?

– Már hallottam ilyen emberekről, de még sosem figyelhettem meg őket a vadonban – nézett fel rám mosolyogva, amikor odaértem mellé. – Akkor úgy sejtem, a gépet használjuk.

– Így van – mondtam, miközben ő leöblítette az edényeket, aztán bepakolta, így pár perc alatt készen is voltunk.