A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Cormac McCarthy: No Country For Old Men,

Alfred A. Knopf, New York, 2005

Fordította

Bart István

Copyright © 2005 by Cormac McCarthy

Hungarian translation © Bart István, 2008, 2025

Magyar kiadás © Jelenkor Kiadó, Budapest, 2025

Minden jog fenntartva

Második, javított kiadás

Borítóterv © Váradi Zsolt

Szerzőfotó © Beowulf Sheehan

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

A szöveget gondozta Csuhai István

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Tördelte Kaposvári Franciska

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. készítette

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-518-271-8

A szerző köszönettel tartozik a Santa Fe Institute-nak a hosszú együttműködésért és a négyéves rezidenciaprogramban való részvételéért, valamint köszönetét fejezi ki Amanda Urbannek.

I.

Egyszer juttattam valakit gázkamrába. Huntsville-ben. Egyetlenegyszer. Már letartóztatni is én tartóztattam le és a koronatanú is én voltam. Kétszer vagy háromszor is elmentem meglátogatni a börtönbe. Tán inkább háromszor. Utoljára a kivégzése napján. Törvényesen nem kellett volna de én elmentem. Habár nem szívesen. Egy tizennégy éves kislányt ölt meg és mondhatom sose jókedvemből látogattam hát még a kivégzése napján de úgy éreztem el kell mennem. Az iratokban az állt hogy szerelemféltésből tette de nekem elmondta hogy szó se volt szerelemről közte meg a lány között. Csak úgy találkozgattak vele pedig hát nagyon fiatalka volt még. Ő is csak épp betöltötte a tizenkilencet. Nekem elmesélte hogy amióta csak az eszét tudta mindig is meg akart ölni valakit. Azt mondta hogy ha kiengednék újra megtenné. Azt is mondta hogy tudja hogy a pokolra jut. A saját fülemmel hallottam tőle. Nem is tudtam mit gondoljak. Én ilyen emberrel még azelőtt nem találkoztam és az jutott az eszembe hogy hátha valami új emberfaj lehet. Végignéztem ahogy beleszíjazták a székbe aztán rácsukták az ajtót. Tán kicsit ideges volt de máskülönben nem látszott rajta semmi. Azt hiszem tényleg tudta hogy negyedóra múlva a pokolban lesz. Ebben biztos vagyok. Azóta is sokat törtem a fejem ezen a dolgon. Szívesen elbeszélgetett az emberrel. Engem mindig seriffnek hívott. Csak épp én nem tudtam hogy mit mondjak neki. Mert mit mondjon az ember az olyannak aki maga bevallja hogy neki nincsen lelke? Mért is mondana neki valamit is? Mindenesetre sokat gondolkoztam róla. De ez még semmi se volt ahhoz képest hogy mi jött még azután.

Azt mondják hogy a szem a lélek tükre. Én nem tudom hogy az ő szeme minek a tükre volt vagy minek nem és azt hiszem most már nem is fogom megtudni. Csak azt tudom hogy másképpen is lehet nézni a világot és van is olyan szem amely másképpen látja és épp ide akarok kilukadni. Mert velem aztán úgy elbánt hogy soha a büdös életben nem hittem volna hogy idejutok. De valahol odakinn a pusztában lakik egy próféta igazi hús-vér próféta aki a pusztítás prófétája és én nem szeretnék találkozni vele. Tudván tudom hogy igazán létezik. Mivel láttam a művét. Velem egyszer történt meg hogy rám nézett az a szem. Még egyszer nem vállalom. Többször nem kockáztatok és nem fogok magamtól elébe állni. Nemcsak azért mert öregebb lettem. Bárcsak úgy volna. Még azt se mondhatnám hogy azért mert az ember az ilyesmit vagy akarja vagy nem. Mert azt én mindig is tudtam hogy aki arra vállalkozik amire én annak nem szabad félni a haláltól. Ez úgy igaz ahogy mondom. Nincsen ebben semmi nagyzolás meg semmi mert az ember csak teszi a dolgát. De ha félsz mindjárt megérzik rajtad. A szívveréseden. Azt hiszem főleg arról van szó hogy ki mit hajlandó elvállalni. És azt hiszem a lelkét kellene kockára tenni az embernek. Azt meg én nem akarom. Azt hiszem most már soha többé.

A járőr aki behozta odaállította Chigurh-t az iroda sarkába hátrabilincselt kézzel ő meg letelepedett a forgószékébe levette a kalapját feltette a lábát az íróasztalra aztán a mobilján felhívta Lamart.

Most léptünk be az ajtón. Seriff valami tartály lógott a vállán olyasmi mint a tüdőtágulásos betegek oxigénpalackja. Az ingujja alatt meg egy gumicső vezetett egy kábítópisztolyhoz mint amilyeneket a vágóhídon használnak. Igen uram. Hát vagy nagyon hasonló. Megnézheti amikor beér. Igen uram. Elintézem. Igenis.

Amikor felállt a székéből leakasztott egy kulcsot az övén lógó kulcskarikáról és kinyitotta a bezárt íróasztalfiókot hogy elővegye belőle a fogdakulcsokat. Közben kissé előrehajolt. Ekkor Chigurh hirtelen leguggolt a hátrabilincselt kezét áthúzta maga alatt a térde alá. Aztán letette magát a földre hanyatt dőlt és a láncot a felhúzott lába alatt előrerántva könnyeden s ruganyosan talpra ugrott. Mintha ki tudja mióta gyakorolná már. Két összebilincselt öklével lesújtott az altiszt fejére aztán felugrott a levegőbe és két térddel nyakon rúgta majd a lánccal lehúzta a fejét.

Lezuhantak a padlóra. Az altiszt megpróbálta bedugni a kezét a lánc alá de hiába. Chigurh meg fektében térdét az altiszt testének feszítve húzta maga felé az összebilincselt kezét. Az altiszt vadul hadonászott és rúgkapált s közben megindult oldalvást fekve a padlón körbe-körbe felrúgta a szemeteskosarat és kerekesszékét a szoba túlsó végébe repítette. Egy rúgással becsapta az ajtót és jobbra-balra hengergőzve maguk köré csavarta a hosszú szőnyeget. Hörögve szedte a levegőt és vért öklendezett. A saját vérébe fulladt bele. De Chigurh csak egyre erősebben húzta. Csontig vágott a bilincs széle. Az altisztnek felszakadt a jobb oldali nyaki ütőere és a sugárban kilövellő vér a szoba szemközti falára freccsent aztán onnan széles csíkokban csurgott le a padlóra. A rúgkapálás lassult aztán megszűnt. Már csak rángatózott. Aztán egészen elcsendesedett. Chigurh rajta feküdt és mélyeket lélegzett. Amikor feltápászkodott levette a kulcskarikát az altiszt övéről kiszabadította magát a bilincsből az altiszt revolverét a nadrágja övrészébe dugta aztán kiment a mosdóba.

Hideg vizet csurgatott a két csuklójára amíg el nem állt a vérzés a fogával csíkokra szaggatott egy törölközőt azzal bekötözte magát aztán visszament az irodába. Felült az íróasztalra és az ott álló ragszalagtartóról letépdesett darabokkal rögzítette a kötést s közben a padlóról fölfelé meredő halottat nézegette. Amikor végzett kivette a hulla zsebéből a tárcáját kivette belőle a pénzt begyűrte az ingzsebébe és a tárcát ledobta a földre. Levette róla a légtartályt fogta a kábítópisztolyt kiment az udvarra és beült a járőrkocsiba beindította a motort hátramenetbe kapcsolt aztán kihajtott az utcára.

Az országútra érve kinézett magának egy viszonylag új típusú Ford szedánt melyben csak a vezető ült aztán bekapcsolta a villogót és megnyomta a sziréna gombját. A Ford lehúzódott az útpadkára. Chigurh beállt mögé leállította a motort a vállára akasztotta a légtartályt aztán kiszállt. A Ford vezetője a visszapillantó tükörben nézte ahogy jön előre hozzá.

Valami nincs rendben? kérdezte.

Kérem uram szálljon ki a gépkocsiból.

A férfi kinyitotta az ajtót és kiszállt.

Miről van szó? kérdezte.

Kérem álljon kissé távolabb a gépkocsitól.

A férfi kissé félrehúzódott. Chigurh látta amint megjelenik a szemében a kétely az előtte álló vérfoltos alak láttán de akkor már késő volt. Olyan mozdulattal mint egy hittérítő Chigurh a férfi fejére tette a kezét. A légpumpa dugattyúja kis cuppanó hangot adott majd kattant egyet mint amikor becsukódik egy ajtó. A férfi hangtalanul lerogyott a földre egy kis kerek lukkal a homlokán melyből vér bugyogott elő s lecsorgott a szemébe kimosva belőle a világ lassan tűnő képét. Chigurh letörölte a kezéről a vért a zsebkendőjével.

Csak nem akartam hogy összevérezd a kocsit, mondta.

Moss a csizmája sarkát a bazalttörmelékbe mélyesztve ült a hegygerincen és az alatta elterülő sivatagot pásztázta a nagy tizenkettes német látcsövével. A kalapja hátratolva a tarkójára. A könyöke a térdére támasztva. A vállán átvetve egy .270-es kaliberű nehéz csövű ’98-as Mauser szép rétegelt jávorfa- és diótussal. Unertl gyártmányú távcső volt rászerelve ugyanolyan erejű mint a látcsöve. Az antilopcsorda nem egészen egymérföldnyire volt tőle. Alig egy órája kelt csak fel a nap és a hegy meg a sziklák hosszú árnyéka még messze előrevetült a kiszáradt ártér síkjára. Ott feketéllett valahol Moss árnyéka is a többi közt. Leeresztette a látcsövét és körülnézett a tájon. Messze lenn délen Mexikó goromba hegyei. Eladdig a folyó kanyarulatai. Nyugat felé meg a határvidék kiégett sárgás lapálya. Kiköpte a szájában összecsomósodott nyálat és szája szélét a vászon munkásinge vállába törölte.

A puska félszögperces csoportot lőne. Ezer yardról öthüvelykeset. A lőállás amit kinézett magának egy hosszú törmelékkúp görgetegének a végében volt jócskán lőtávolon belül. Csak épp majd’ egy órába telik majd mire odaér az antilopok meg szél ellen legeltek tőle. Legfeljebb az játszott a kezére hogy éppen nem fújt.

Amikor leért a sziklagörgeteg végébe óvatosan felegyenesedett és a szeme az antilopokat kereste. Nemigen távolodtak el attól a helytől ahol utoljára látta őket de még mindig legalább hétszáz yardra voltak tőle. Látcsövén újra szemügyre vette az állatokat. Porszemek táncoltak a légben és a hőség is eltorzította a képet. A talaj fölött gyöngyházködben por és pollenfelhő lebegett. Több fedezék már nem kínálkozott az antilopokig és csak egy lövése volt.

Kissé előbbre kúszott a kavicson lehúzta az egyik csizmáját és kirakta egy sziklára megtámasztotta rajta a csövet aztán a puskaszíjat a karjára tekerte a hüvelykjével kibiztosította a závárzatot és belenézett a távcsőbe.

Az antilopok a fejüket feltartva álltak megdermedve és mind feléje néztek.

A fene egye meg, suttogta. A nap a háta mögött volt és aligha a távcső lencséje csillant bele a szemükbe. Egyszerűen csak észrevették.

A puska Canjar elsütőbillentyűje kilencunciás nyomásra volt beállítva. Moss óvatosan a vállához szorította a fegyvert megint belenézett a távcsőbe és a célkeresztet kissé feljebb igazította a magából legtöbbet mutató állat hátánál. Pontosan tudta hogy százyardonként milyen görbét fog leírni a golyó. Csak épp a távolságban nem volt biztos. Ujját a ravasz hajlatára helyezte. Az aranyláncon a nyakában hordott vaddisznóagyar odafeküdt a könyöke mellé a kavicsok közé.

A nehéz cső és a csőfék dacára a puska felugrott amikor elsütötte. Amikor újra belenézett a távcsőbe azt látta hogy az állatok ugyanúgy állnak mint az előbb. A 150 grain súlyú golyónak csaknem egy egész másodpercbe telt hogy odaérjen a hangnak viszont kétszer annyi időbe. Az antilopok csak álltak és nézték a becsapódó golyó által felcsapott porbokrétát. Aztán egyszer csak nagyot ugrottak és szinte azonnal teljes sebességgel elvágtattak a lapályon s mögöttük még hosszan dörgött a sziklákról vissza-visszaverődő lövés öblös döreje amíg szét nem terült a szélesen ásító síkság kora reggeli magányos csöndjében.

Moss felállt és elnézett utánuk. A szeméhez emelte a látcsövét. Az egyik állat lemaradt a többitől bicegett az egyik lábára és Moss arra gondolt hogy a lövedék alighanem visszapattant a kőkemény földről és a bal hátsó fertályába fúródott. Előrehajolt és kiköpött.

A fene egye meg, mondta.

Nézte hogyan tűnnek el déli irányban a köves bakhátak mögött. A vörösessárga fátyolos porfelhő hosszan ott lebegett a mozdulatlan reggeli légben mígnem lassan leülepedett. Csendes és üres volt a száraz völgyteknő. Mintha mi sem történt volna. Moss leült felhúzta a csizmáját fogta a puskáját kiugratta a kilőtt hüvelyt betette az ingzsebébe aztán becsukta a závárt. Szíjánál a vállára kerítette a puskát és elindult.

Legalább negyven percbe telt mire átért a völgyteknő túloldalára. Aztán nekivágott a megdermedt lávafolyam enyhe de annál hosszabb kaptatójának elballagott a gerinc délkeleti végéig és a hegyfokról letekintett a síkságra ahol az állatoknak nyoma veszett. Látcsövével lassan végigpásztázta a tájat. Nagy fekete farkatlan kutyát pillantott meg a síkon loholni. Alaposabban is szemügyre vette. Hatalmas feje volt a füle megkurtítva és csúnyán bicegett. Ekkor a kutya megtorpant s egy darabig állva maradt. Hátrafelé nézett. Aztán továbbkocogott. Moss leeresztette a látcsövet és szabad szemmel nézett a kutya után.

Hüvelykujját a puskaszíjba akasztva kalapját hátratolva tovább baktatott a gerinc vonalát követve. Az inge hátán már átütött az izzadság. A sziklákba itt primitív rajzokat véstek. Akár több ezer évesek is lehettek. Akik odavésték vadászok voltak akárcsak jómaga. Más nyomot nem hagytak maguk után.

A hegygerinc kőgörgetegben végződött s azon vitt lefelé egy meredek csapás. Kétfelől kaktuszliliom és macskafarkkóró. Letelepedett egy kőre a könyökét megtámasztotta a térdén és a látcsövével szemügyre vette az elébe táruló terepet. Egymérföldnyire lenn a kiszáradt meder lapályán három járművet vett észre.

Leeresztette a látcsövét hogy teljes széltében lássa a tájat. Aztán megint belenézett a látcsőbe. Úgy látta emberek hevernek a járművek körül. Megvetette a csizmája sarkát a kőtörmelékben és beállította a látcső fókuszát. Megállapította hogy a járművek négy kerék meghajtású pickupok és furgonok vagy talán Bronco terepjárók hatalmas terepabronccsal csörlőkkel és tetőlámpákkal felszerelve. A körülöttük heverő emberek alighanem halottak voltak. Leeresztette a látcsövét. Aztán újra a szeméhez emelte. Megint leeresztette aztán csak ült a kövön. Semmi sem mozdult. Sokáig ült azon a kövön.

Amikor a kocsik közelébe ért a puskát derékmagasságban tartotta és kibiztosította. Aztán megállt. Körbetekintett aztán alaposan megnézte magának a kocsikat. Mindegyiken golyónyomokat látott. Helyenként közvetlenül egymás mellett sorakoztak a lukak s ebből tudta hogy a támadók automata fegyvert használtak. Az ablakokban nemigen maradt üveg és a gumik laposak voltak. Moss hosszan állt és figyelt. Hallgatózott.

Az első jármű vezetője holtan borult a kormányra. A kocsi mögött két további hulla hevert a ritkás de magas elsárgult fűben. A földön fekete alvadt vértócsák. Megint megállt és fülelt. Nem hallott semmit. Csak a legyek zúgását. Körbejárt a kocsi mögött. Nagy döglött kutya feküdt a földön olyasféle mint amilyent a síkon látott loholni. Hasba lőtték és kiömlött a bele. Kissé távolabb egy harmadik hullát pillantott meg. Hasmánt hevert a földön. Benézett a kitört ablakon a kormányra dőlt halottra. Látta hogy fejbe lőtték. Csupa vér volt minden. Hátraballagott a második járműhöz de az üres volt. Aztán odament a harmadik hullához. Sörétes puska hevert mellette a fűben. Rövid csöve volt és pisztolymarkolata. Húsztöltényes dobtár volt rászerelve. A csizmája orrával megbökte a halott csizmáját aztán körbehordozta a tekintetét a környező dombokon.

A harmadik jármű megemelt karosszériájú füstös üvegű Bronco volt. Felnyúlt a kilincshez és kinyitotta az ajtót. Egy férfi nézett szembe vele a volán mögül.

Moss visszahőkölt és ráfogta a puskáját. Az ember arca véres volt. Szárazon mozgott az ajka.

Agua cuate, mondta. Agua por dios.

Fekete nejlonhevederrel felszerelt rövid csövű H&K géppisztoly hevert az ölében. Moss elvette a fegyvert aztán hátrább lépett a kocsitól.

Agua, mondta a férfi. Por dios.

Nincsen vizem.

Agua.

Moss nyitva hagyta az ajtót a géppisztolyt a vállára akasztotta és ellépdelt. A férfi a szemével követte. Moss elölről megkerülte a Broncót és a vezetőfülke túlsó ajtaját is kinyitotta. Felhúzta a fogantyút és előredöntötte az ülést. Az ülések mögötti rakteret fémesen csillogó hőszigetelő paplan borította. Moss felhajtotta a szélét. Egyforma tégla nagyságú nejlonba burkolt csomagok. A szemét a kormánynál ülő férfin tartva elővette a kését és felhasította az egyiket. Valami száraz barna por folyt ki belőle. Megnyalta a mutatóujját belemártotta a porba és megszagolta. Aztán a nadrágjába törölte az ujját visszatakarta a csomagokat és távolabbra húzódva a kocsitól megint körülfürkészett a tájon. Sehol semmi. Kissé arrébb lépdelt és látcsővel is szemügyre vette a környező dombokat. Mögötte a megkövült lávafolyam. Dél felé meg a lapály. Elővette a zsebkendőjét visszament a kocsihoz és mindent letörülgetett amihez hozzáért. A kilincset az emeltyűt a takaró fémes felületét és a nejloncsomagolást is. Megpróbálta felidézni hogy nem nyúlt-e még valami máshoz is. Visszament az első terepjáróhoz. Zsebkendővel fogta meg a kilincset kinyitotta az ajtót és benézett. Kinyitotta a kesztyűtartót és oda is benézett aztán visszacsukta. Alaposan megnézte magának a kormánynál ülő halottat. Nyitva hagyta az ajtót megkerülte a kocsit és kinyitotta a túlsó ajtót is. Szitává volt lőve. A szélvédő is. Valami kiskaliberű fegyver lehetett. Hat milliméteres. Vagy talán négyes sörét. A lukakból ítélve. Kinyitotta az ajtót megnyomta az ablakemelő gombját de nem volt a helyén az indítókulcs. Becsapta az ajtót megállt a kocsi mellett és a tekintetével a környező alacsony dombokat pásztázta.

Leguggolt lekanyarította a válláról a puskát és lefektette a fűbe. Fogta a géppisztolyt és a tenyere élével kinyitotta az adagolót. A töltényűr töltve volt de a tárban már csak két töltény maradt. Megszagolgatta a csövét. Kivette a tárat és a puskáját az egyik vállára véve a géppisztolyt a másikra visszament a Broncóhoz és odadugta a tárat a kocsiban ülő férfi orra alá.

Otra, mondta. Otra.

A férfi bólintott.

En mi bolsa.

Beszél angolul?

Nem kapott választ. A férfi az állával mutogatva próbálta megértetni magát. Moss észrevette hogy két tár dudorodik ki a vászonzekéje zsebéből. Benyúlt a kocsiba és elvette tőle a tárakat de mindjárt vissza is hőkölt. Vér és ürülékszag csapta meg az orrát. Az egyik teli tárat behelyezte a fegyverbe és a másik kettőt zsebre tette.

Agua cuate, hajtogatta egyre a férfi.

Moss körbetekintett.

Mondtam már, mondta. Nincs vizem.

La puerta, mondta a férfi.

Moss kérdőn nézett rá.

La puerta. Hay lobos.

Nincs itt semmiféle lobos.

Sí, sí. Lobos. Leones.

Moss a könyökével becsukta az ajtót.

Visszament az első pickuphoz megállt mellette és benézett a nyitott jobb oldali ajtón. Ez az ajtó ép volt az ülés azonban itt is vérfoltos. Az indítókulcs is ott volt még a helyén és Moss benyúlt a kocsiba elfordította a kulcsot aztán megnyomta az ablakemelő gombját. Az ablaküveg táblája lassan előkúszott az ajtóból. Két golyóütötte luk volt rajta és belülről ráfröccsent megszáradt vérpettyek. Ez elgondolkoztatta. Lenézett a lába elé. Ott is vérfoltokat látott. És véres volt a fű is. Felemelte a tekintetét és elnézett a furgon mellett dél felé amerről a kocsik jöhettek. Úgy látszik valaki itt a végsőkig kitartott. Mégpedig nem az a cuate a Broncóban aki vízért könyörgött neki.

Kiballagott a kiszáradt ártérre nagy kört írt le amíg olyan helyre nem ért ahonnan nézve a lapos árnyékok már kirajzolták neki a gyér fűben a keréknyomokat. Elindult a nyomokon délnek. Százlábnyit tett csak meg amikor rábukkant a menekülő nyomára. Attól fogva azt követte mígnem megint véres fűre bukkant. Követte a vérfoltokat.