FORDÍTOTTA

KIRÁLY KATALIN
(II., III., IV. fejezet, Köszönetnyilvánítás)

MIKLÓDY DÓRA
(Előszó, I. fejezet)

SZAKMAI LEKTOR

DR. RAB ÁRPÁD SZÖRÉNY
NKE EJKK ITKI tudományos főmunkatárs

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Olivier Lascar: Enquête sur Elon Musk

© 2022, Alisio, une marque des Éditions Leduc, 10,
place des Cinq-Martyrs-du-Lycée Buffon 75015 Paris – France

© Athenaeum Kiadó, 2023

Hungarian translation

© Király Katalin, 2023

© Miklódy Dóra, 2023

Borítóterv: François Lamidon

Borítófotó: © Art Streiber / August Image

Minden jog fenntartva.

Kiadta az Athenaeum Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók

és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

Felelős kiadó az Athenaeum Kiadó ügyvezetője

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

www.athenaeum.hu

www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 373 5

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Koronczai-Fekete Viktória

Szerkesztette: Lakner Zoltán

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Elektronikus könyv: Szegedi Gábor

Élisabethnek, Louise-nak, Gabrielle-nek és Maximiliennek

„Mindent megpróbálok, s annyit érek el, amennyit tudok.”

Herman Melville: Moby Dick{1}

ELŐSZÓ
Elon Musk és a tudomány

Két film, két hangulat

2010-ben, a Vasember 2. című film egyik jelenetében Tony Stark egy szuperelegáns monacói étteremben dicsekszik éppen. A szuperhősök csapatában ő a piros-sárga, robotizált páncélzatú igazságosztó. Az ötcsillagos környezetben erre a milliárdos és feltaláló playboyra szegeződik minden tekintet. Nem is siklik a vörös szőnyegen, hanem lebeg felette. Hetyke bajuszával ez a félisten feltartóztathatatlannak tűnik. Ekkor hirtelen babaarcú kolosszus áll fel a közeli asztaltól: baráti kézfogással üdvözlik egymást. Stark emberére talált: „Elon!” Igen, valóban az igazi Elon Musk jelenik meg Jon Favreau filmjében. Magasba emeli a média, pezsgőért és konfettiesőért kiáltó a hangulat mindenütt, ahol csak feltűnik a dél-afrikai származású üzletember. Musk 2002-ben megkapta az amerikai állampolgárságot, és szerepelt a világ összes technológiai és gazdasági újságjának címlapján. Mindenhol dicshimnuszt zengenek a merész üzletemberről, aki a SpaceX-szel az űripart, a Teslával pedig az autóipart forradalmasította. A félautonóm autók alig egy hajszállal maradnak el Vasember páncéljától. Mindazonáltal Musk a lelke mélyén igazi kocka, és készségesen bevallja, hogy egy Marvel-hős fejével gondolkozik, amikor ipari birodalmát igazgatja. És akkor tessék, a filmben találkozik az őt alakító ikonikus színésszel, Robert Downey Jr.-ral! Bő egy évtizeddel később azonban már megfakul a fénye. Elon Musk továbbra is hatással van a filmekre, de valami félresiklik. Ipari, technológiai és gazdasági mindenhatósága kezd aggasztóvá válni. Adam McKay a Netflixen 2021-ben bemutatott Ne nézz fel! (Don’t Look Up!) című filmje görbe tükröt tartva, fájó módon mutatja be, hogyan dugjuk homokba a fejünket a klímaváltozás vonatkozásában. A film egy a Föld felé száguldó gyilkos meteor tekintetében von párhuzamot. A filmben szereplő asztrofizikusok – akiket Leonardo DiCaprio és Jennifer Lawrence alakít – először csak szólnak, majd riasztanak, végül rekedtre ordítják magukat – mégsem történik semmi. A média és a politikusok lazán kezelik a problémát, egészen addig a pillanatig, amíg a fenyegetés kézzelfoghatóvá nem válik. Látszik a meteor! A NASA ekkor missziót indít, amelynek célja, hogy darabjaira zúzza a sziklaszörnyet. Az emberiség megmenekülhet, ám közbeavatkozik a mindenható üzletember, Peter Isherwell (Mark Rylance alakításában). A félistenként szónokló techguru Steve Jobs előadásainak „keynotes-jaira”{2} hajazó módon szól a híveihez. Ám ahelyett, hogy a néhai Apple-nagyvezért idézné meg, a gonoszt alakítva kifejezetten Elon Muskra hasonlít. Peter Isherwell olyan űrvállalat igazgatója, amelynek az üstökös igazi áldás, ugyanis az olyan ritka ásványi anyagokat rejt magában, amelyek az akkumulátorgyártáshoz nélkülözhetetlenek. A gonosz in extremis lefújja a NASA-programot, és saját űrmissziót indít, mely mindennemű technológiát felhasznál, és egy Isherwell-féle tervet hajtana végre, amelynek lényege, hogy kivonják az értékes anyagokat az üstökös magjából, miután magát az üstököst apró darabokra zúzták. Ez csodálatos, „De hol vannak a tanulmányok?” – teszi fel a kérdést az asztrofizikus, Randall Mindy (DiCaprio).

A „publikációk” vagy tanulmányok a kutatók által módszeresen és szigorú szabályok alapján írt tudományos cikkek, amelyeket a kollégáik, azaz más tudósok bírálnak felül, lektorálásuk révén igazolják az elvégzett munkát, vagy éppen elvetik annak eredményeit. Ezeken az írásokon keresztül jutnak el másokhoz a kutatási eredmények, ezek adnak lendületet a tudományos munkának: olyan alapelv ez, amely kétségtelenül nem tökéletes,{3} de létfontosságú… Vagyis a régi világnak megfelelt így is.

De a Musk-pótlék nem ez a műfaj. Jellemző beszélgetés a filmben, amikor a kutató a tudományos hitelességet és az adatok ellenőrzését, illetve a tudományos aggodalmakat veti fel, DiCaprio személyeskedő, lehengerlő, lekezelő stílusban, érdemben nem reagálva kiviharzik a teremből. A jelenet rámutat Musk módszerének egyik fő jellegzetességére. Arra, hogy visszaél a tudományos módszertannal. A SpaceX, a Tesla vagy a Neuralink atyja, akárcsak a Ne nézz fel!-beli avatárja, „bőséges anyagi lehetőségeit kihasználva a területük legjobb kutatóit gyűjti egybe, de egyetlen „peer review”-s publikációt sem vár el tőlük”.{4} Vagyis senki sem tudja pontosan, mit is csinál, mégis, szinte vakon bíznak benne” – folytatja Selsis. A filmben végül dugába dől minden. Vajon mit várhatunk a való világban, a Musk által megformált jövőben?

Ez nem egy életrajzi könyv…

Hanem egy kísérlet azoknak a tudományágaknak a megértésére, amelyeket ez a médiakópé tart fenn. Vagyis a szóban forgó üzletembernek az űrkutatás, a közlekedés, az orvostudomány, sőt még a gazdaság – hisz mostantól a kriptovalutákat{5} is uralja – területén elért konkrét eredményeit vesszük górcső alá. A sokoldalúan terjeszkedő üzletembernek a 21. század összes tudományágában vannak befektetései: megvetette a lábát a mesterséges intelligencia területén, forradalmasítani akarja az idegtudományt az agyunk és a számítógépek összekötésével, és kijátssza a virtuális pénzek fejlesztésének befolyásolóit – nem beszélve legutóbbi puccsáról, a Twitter felvásárlásáról!

Igen ám, de vajon létezik valamilyen tudományosan rendszerezett elgondolás a kortárs innováció hatalmas felfordulása mögött? Melyek azok a főbb műszaki, biológiai és informatikai elméletek, amelyeknek Elon Musk a határait feszegeti? Abban, amit elért, mi az igazán újszerű, sőt „forradalmi”, ha már ez az a jelző, amit a rajongói és a média a legszívesebben ráaggat? Mennyi a blöff mindebből? Melyek azok a kérdések, amelyeket figyelmen kívül hagy, mert akadályoznák futurisztikus elképzeléseit? Elon Musk feszültséget kelt azzal, hogy kilépteti a tudósokat a komfortzónájukból. Gondoljunk csak a Starlink esetére: az üzletember a SpaceX nevű űrvállalatát használja arra, hogy sok műholdat állítson alacsony, Föld körüli pályára. Ez utóbbiak egy megakonstellációba összeállva biztosítanák globális szinten az internet elérhetőségét. A tervet filantrópként tálalja: a Földön minden embernek joga van kapcsolódni a világhálóhoz. De emellett – és mindenekelőtt – Musk gazdasági tevékenységének középpontjában áll a terv, mivel a Starlink fizetős szolgáltatásától várja az ipari tevékenységeinek finanszírozásához szükséges bevételt. Probléma azonban, hogy ezek a műholdak nem kis mértékben zavarják a csillagászati megfigyeléseket. Az éjszakai égboltot ellepő apró fénypontok, a Starlink mikroszatellitjei zavarják a teleszkópokat. „Kész tények elé állítottak minket, minden előzetes vita nélkül szembesültünk azzal, hogy mire készül. Amikor először hallottunk ezt-azt a Starlinkről, akkor már majdnem kész volt” – jegyzi meg keserűen Franck Selsis. – Egyszer csak izzani kezdtek a telefonvonalak világszerte, mert a kollégák pánikba estek az égen vonuló fénypöttyök miatt, és csak ekkor kezdtük el egyáltalán megvitatni a dolgot” – folytatja.

Musk zűrzavart okoz olyan gyáriparosok gondolkodásában vagy működési módjában is, akik évtizedek óta tevékenykednek azokban a szektorokban, ahova betört a SpaceX és a Tesla. „Talajra visszaereszkedő rakéták? Soha nem fog működni!” „Elektromos autók a benzinesek helyet? Sci-fi!” A felsoroltak példák azokra a paradigmákra, amelyeket Musk megdöntött, és teszi mindezt olyan távlatokban és lendülettel, világszerte a lapok és weboldalak legnagyobb örömére, hogy azok dicsőítik és ünneplik üzleti sikereit, jövőről alkotott vízióit. A Time magazin mint az „év emberét (Person of the Year)” magasztalta 2021-ben, alaposan megindokolva és alátámasztva a döntést.

Újságíróként már több éve követem a Musk-jelenség formálódását. Erős a késztetés, hogy ne vegyem komolyan. Mindent elsöprő nyilatkozatai és állandó médiakitörései idegesítőek. Amikor elszív egy spanglit a kamerák előtt az élőben közvetített podcastban,{6} inkább Gainsbourgra{7} emlékeztet, semmint Einsteinre. Az a frenetikus mód pedig, ahogy a Twittert használja, ahol kinevetteti magát groteszk hencegéseivel (amikor egy az egy elleni küzdelemre hívja ki Putyint, ahol „Ukrajna a tét”{8}), Trumpra hajaz. Egyik beszélgetőtársam, a francia honvédelmi minisztérium fegyverzeti főigazgatóságának (DGA – Direction générale de l’armement) egykori tagja felidézi, hogy hajdanában vállrándítással fogadták az amerikai ötleteit: „A szakértők azt mondták, nem lehetséges, hogy a rakéták újrahasználhatóak legyenek, ez technikailag megoldhatatlan. Ám amikor Musk bebizonyította, hogy ez mégis megoldható, akkor meg ugyanazok ezt azzal intézték el, hogy gazdaságilag nem lesz kifizetődő. Most már tudjuk, hogy az…” Ez az ember tényleg megváltoztatja a világot. Létrehozta azt, amit ma „Musk-korszaknak” hívunk: „Amit mond, azt meg is csinálja. De soha nem akkor csinálja meg, amikorra mondja” – foglalja össze Christophe Bonnal, a francia űrügynökség, a CNES (Centre National d’Études Spatiales) indítórakéta-szakértője.

Elon Musk megcáfolt mindenkit, aki lehülyézte, amikor az évezred elején bejelentette abbéli szándékát, hogy befektet az űriparba. 2022-ben, amikor a SpaceX húszéves volt, vállalata a NASA, azaz az Amerikai Űrügynökség és az Egyesült Államok védelmi minisztériumának (DOD) zászlóshajója lett. Musk vállalata lecsapott a műholdakra. Eldicsekedhet azzal, hogy az amerikai állami indítások közel háromnegyedét a magáénak mondhatja.

Emiatt visszatérő kritika, hogy Musk, az úgynevezett vállalkozói szellem bajnoka sehol sem tartana közpénz nélkül.

Az Egyesült Államok támogatja a SpaceX-et. Sokan vannak azok is, akik úgy vélik, ez a vállalat lett az amerikai adminisztráció elsődleges partnere űruralmi stratégiájának kivitelezésében.

Napjainkban a SpaceX vertikálisan integrált üzleti modell szerint működik. A vállalat gyártja az indítórakétát, a műholdat, és biztosítja hozzájuk a szolgáltatásokat is. Számára igazán előnyös ez a helyzet, hiszen a szolgáltatáson lehet a legtöbbet keresni. Elon Musk hozzávetőlegesen 25 milliárd dollár éves bevételre számít a Starlink révén elérhető széles sávú szolgáltatásokból. A bevétel áll gazdasági modellje középpontjában… Ez az oka annak, hogy erőltetett menetben halad a megakonstelláció működőképessé tételével.

Mindeközben Európában elhűlve és valószínűleg irigykedve is figyelik Muskot. Ez a fajta „vertikalizáció” nem szokás mifelénk. Így például az Ariane-Group, amely az Ariane 6 indítórakétákat fejleszti, nem gyárt műholdat, az a francia–német Airbus Defense and Space (ADS) és a francia–olasz Thalès Alenia Space (TAS), vagyis a két európai műholdgyártó feladata. Ami pedig az így generált adatok hasznosítását illeti, azt további vállalatok végzik, mint például a Eutelsat, a Föld körüli műholdak francia üzemeltetője. Ezeket az Európában uralkodó iparági határvonalakat az unió országai közötti renyhe szolidaritás kíséri az űripar tekintetében: így például Németország egyes katonai műholdjait inkább a SpaceX-szel állíttatta pályára, semmint a francia Ariane vállalattal.

De máshol is keletkezik feszültség Musk futurisztikus vízióinak és a valóság megkerülhetetlen tényeinek ütközésekor. A föld erőforrásai nem kimeríthetetlenek – tehát ha a világ átáll csak az áramra, hogyan leszünk képesek mindenki számára akkumulátorokat gyártani? És a biológia törvényeit sem lehet figyelmen kívül hagyni – soha nem leszünk képesek a Marson lélegezni. A vörös bolygó kolonizációjának víziója eleinte megmosolyogtatta, majd krákogásra ingerelte, mostanra pedig már üvöltésre készteti a szakembereket. Rámutatnak arra a rengeteg kézzelfogható okra, amely miatt – még ha lehetséges is felfedezni a Marsot – lehetetlennek tűnik ott élni.

Csakhogy efféle nagyratörő tervek hiányában csak Tintin járhatott volna a Holdon.{9} A nagyközönség érti és valósággal falja Musk meséit. „Szerintem olyan, mint egy csavargóregény – lelkesedik Christophe Bonnal. – Mindennap, amikor lapozunk egyet, valami egészen új dolgot fedezünk fel. Izgalommal követjük, anélkül, hogy tudnánk, mi lesz a következő húzása.” Ami pedig a marsi kérdést illeti, Musk kerek perec kijelenti, hogy az emberiség letelepítése a vörös bolygón nem a SpaceX sikerének következménye, hanem maga az ok, amiért egyáltalán létrehozta a vállalatot. „Gyakran transzhumanistaként hivatkoznak rá. Véleményem szerint inkább az orosz kozmizmus követője” – jegyzi meg Alban Guomarc’h, az Objectif Lune (Úti cél a Hold){10} című „fehér könyv” koordinátora, űrjogszakértő.

A transzhumanizmus az emberi faj technológia révén történő megváltoztatásának eszméje. Ez az, amit Musk a Neuralink nevű vállalatával tervez megvalósítani: olyan agyi implantátumot akar kifejleszteni, amelynek révén a gondolatokkal lehet számítógépeket vezérelni. Ami a kozmizmust illeti, ennek a gondolatkörnek a legjobb szintézise Konsztantyin Ciolkovszkij (1857–1935), a szovjet és orosz űrrepülés atyjának tekintett tudósnak tulajdonított mondat: „A Föld az emberiség bölcsője, de nem maradhatunk örökké a bölcsőben.” Vagyis az ember predesztinálva van arra, hogy elhagyja bolygóját, mert akarata és technológiai tudása egy űrbéli sorsban teljesedhet ki. Csakhogy a világűr úgyszintén befolyással van az emberre.

Ez is Elon Musk csáberejének egyik meghatározó aspektusa: őszintének tűnik. Marsi kaland? Ő tényleg hisz benne. Ez pedig jelentős előnyt jelent az eddigi űripari vállalkozókkal, azokkal szemben, akik bebiztosították a helyüket, és már nem is érdekli őket, mit miért csinálnak. Történelmet író emberekből indítórakéták sorozatgyártóivá váltak, éppúgy, mint ahogyan mások a nyakkendőket varrják vagy a csokoládét állítják elő. Ennek a bajkeverőnek viszont van víziója és egészen konkrét elképzelése a világűrről… És ezzel régimódivá is teszi őket. „Legszívesebben azt mondanám, hogy éppúgy érdekli ez a filozófia, mint a saját üzleti terve” – mosolyog Guyomarc’h. Ez az „egyenes” oldala más szempontból is előnyt biztosít számára az új ipar, a New Space más résztvevőihez képest, akik nagy számban a magánszektorból érkezve töltenek be jelentős szerepet, köztük a legkomolyabb ellenfelével, Jeff Bezosszal szemben.

Az üzenet átmegy, mert a vállalkozó – aki 2021-ben töltötte be az ötvenet – közvetlenül a saját generációját szólítja meg a filmes, képregényes, videójátékos és sci-fis kocka megjegyzéseivel. Így amikor Dragon űrhajóját, a Nemzetközi Űrállomásra majd egy évtized óta elsőként közlekedő űrtaxit teszteli{11}, annak a fedélzetén egy Ripley nevű bábu utazik. Igen, ezt pontosan az Alien filmekben Sigourney Weaver által alakított karakterről nevezték el. A világűrbe kiküldött Teslájának – egy igazi médiahekk – képe kikacsintás Douglas Adams Galaxis útikalauz stopposoknak című könyve felé, amitől elaléltak az amatőrök: a műszerfalon megjelenő „DON’T PANIC” felirat közvetlen utalás a regényre.

Azután ott vannak a begyűjtőbárkák, amelyeken újrafelhasználható rakétái leszállnak az óceán közepén. A nevük Of Course I Still Love You és Just Read The Instructions{12}, két utalás az Iain M. Banks{13} skót író könyveiben szereplő, azonos nevű űrhajókra. „Banks, a Kultúra-könyvek szerzője, az irodalmi virtuozitás megtestesítője” – jegyzi meg Irène Langlet, a Gustave Eiffel Egyetem kortárs irodalom tanszékének professzora. Bár Bankst széles körben elismerték, műveit soha nem filmesítették meg. Ennek következményeként szinte ismeretlen maradt a nagyközönség számára. Ennek dacára Musk habozás nélkül hivatkozik rá. „A sci-fi-kultúrában – akárcsak minden más kultúrában – vannak idézetek, amelyeket azért vetünk be, hogy ezzel kijelentsük, »én okosabb vagyok«, és kicsit azért is, hogy teszteljük a környezetünket, és lássuk, kik az igazi ínyencek. Iain M. Banksre hivatkozni is ilyen; nemcsak a sci-fiben való jártasságot mutatja, hanem egyike azoknak a klasszikusoknak és szakértőknek a sci-fi-műveltségben is, akiknek a körébe Musk maga is szeretne bekerülni.”

A fantasztikus irodalom iránti szenvedélye gyermekkorából ered. Az 1971-ben, egy gazdag dél-afrikai, pretoriai családba született Elon introvertált, a képregények, sci-fi vagy fantasy olvasásába menekül. Szülei válását követően apjával való kapcsolata tele van konfliktussal, mit több, traumatikussá válik. Szerencsére mellette van nagypapája, a kanadai Joshua Norman Haldeman, orvos, politikus, igazi ezermester, aki egyszer csak gondolt egyet, és letelepszik Dél-Afrikában. Joshua hóbortos és kalandvágyó ember volt: egymotoros repülőgépet vezetett, és a felesége, Wyn kíséretében vakmerő repülőutakra vállalkozott – 48 ezer kilométert repült oda-vissza Dél-Afrika és Ausztrália között. Musk nagy kockázatviselő képessége innét ered, véli életrajzírója, Ashlee Vance, az Elon Musk: Tesla, PayPal, SpaceX: a vállalkozó, aki meg fogja változtatni a világot{14} című könyvében.

A másik kisgyerekkori szenvedélye az informatika volt. Elon nagyon fiatalon dönt úgy, hogy az USA-ba, az innováció és a high-tech Eldorádójába költözik, amit megkönnyített édesanyja kanadai származása. 2002-ben megkapja az amerikai állampolgárságot. Testvére, Kimbal hamarosan csatlakozik hozzá Kaliforniában; a duó beleveti magát az információtechnológiába. Első startupjuk a Zip2, a Google Maps (ami akkor még nem létezett) és az Arany Oldalak egyfajta keveréke. Vagyis egy olyan webes szolgáltatás, ami jelzi a felhasználónak, melyik pizzéria, mosoda vagy mozi van hozzájuk a legközelebb.

Ez a világháló hőskora, a Musk fivérek folyton ügyeskednek, hogy pénzt – és kapcsolatokat – szerezzenek a munkájukhoz. Elon Musk marketing iránti fogékonysága már ekkor megmutatkozik: a Zip2 webszolgáltatás komolyságának feltupírozásához masszív fizikai külsőt kölcsönöz; egy nagy, görgőkre szerelt számítógépházba helyezi a mindenkor használt számítógépüket, azt mutogatja a vevőknek. A Zip2-t végül a Compaq Számítógépgyártó Vállalat vásárolta fel; Musk 22 millió dollárt keresett rajta. Szinte a teljes összeget a következő projektjébe, az X.comba, a világ első internetes bankjába fektette. Ez akkoriban nagyon innovatív vállalkozás volt, de az ezzel egy időben a konkurencia megalapítja a Confinity nevű vállalatot. Végül a két szolgáltató fuzionált, létrehozva a híres PayPalt. Amikor a céget eladják az eBaynek, Musknak 250 millió dollár üti a markát, „vagyis adózás után 180 millió” – pontosít Ashlee Vance. Ám Muskot nem izgatja a korai nyugdíjba vonulás; tőkéjét azokba az új projektekbe fekteti, amelyek legendássá teszik. Eljött a SpaceX, a Tesla és a Neuralink ideje.

I. FEJEZET
A világűr meghódítása

ÚJRAHASZNÁLHATÓ RAKÉTÁK
Használat után ne dobja ki!

A New Space születése

„Szórakozás nélkül nyomorult ember a király is.”{15} Ez a diagnózis nem újdonság, már Blaise Pascal is felállította a 17. században a híres Gondolatok (Pensées) című gyűjteményében. Miután Elon Musk meggazdagodott a PayPal fizetési szolgáltatásokat nyújtó cégéből, kezdenie kellett valamit a millióival. Vagy malmozzon egy kókuszpálma árnyékában mojitót szürcsölgetve? Ez nem az ő műfaja. Izgalomra vágyik, hogy úgy tűnjön, valami időtállón dolgozik, és ami akár még az emberiség javára is válhat.

A 2002-es év sorsdöntő a vállalkozó életében. Ekkor kapja meg az amerikai állampolgárságot. De főként ez az a pillanat, amikor a harmincas éveibe lépő milliomos megoldja ezt a dilemmát a SpaceX megalapításával. Újból tűzbe hozza az űrláz, amit már megtapasztalt fiatal korában is sci-fit olvasva. Teljes nevén: Space Exploration Technologies Corporation; az űrvállalatot 2002. május 6-án alapította meg. Elon Musk ebbe fektette a pénzt – azt a 180 millió dollárt, akkoriban hozzávetőlegesen 164 millió eurót –, amit a PayPalért fizetett neki az eBay online kereskedelemi cég.

A SpaceX jelenleg 20 éves. A legszebb kor, és alkalom a visszatekintésre. Ideje a megvonni az első mérleget. A Falcon 1-es, Falcon 9-es és a Falcon Heavy indítórakétáinak köszönhetően (volt egy Falcon 5-ös projekt is, ami azonban soha nem valósult meg), a SpaceX sikere nyilvánvaló, megkerülhetetlen a jelenléte, az űrprogramban pedig tüske a köröm alatt. Elég csak kicsit szörfözni a neten vagy megnyilvánulni a témában, hogy vezérmotívumként újra és újra előkerüljenek a negatív kommentárok. Például az amerikai kormány bújtatott támogatásai miatt viszonylagosnak kellene tekinteni a magánkézben lévő vállalat sikereit. Ez így is van, Musk cége sehol sem tartana a közpénzek nélkül. A megrendelések jelentős részét az amerikai állami rakétaindítások teszik ki. Ez komoly tétel: közel 16 milliárd dollárnyi éves bevételt generál a védelmi minisztérium (DOD) vagy a NASA. Vagyis a SpaceX bevételének közel 60 százalékát.

Az Egyesült Államok segítsége 2006-ban elég sajátságos módon nyilvánult meg. A teljes kép része a védelmi és biztonsági kérdésekre szakosodott két cég, a Boeing és a Lockheed Martin, a repülés és az űrhajózás két kikerülhetetlen óriása, a szondák és műholdak feljuttatásáért elsősorban felelős Delta és Atlas indítórakéták gyártói. Amikor a Boeing és a Lockheed úgy döntött, hogy egyesül a United Launch Alliance keretein belül, de facto monopolhelyzetben találták magukat. A két cég közeledése idegesítette a NASA akkori igazgatóját, Michael Griffint, aki úgy döntött, újrakeveri a lapokat: a SpaceX-et is bevonja a játszmába azzal, hogy 2006. augusztus 18-án jövedelmező szerződést írt alá a Nemzetközi Űrállomás (ISS) ellátására.

Azóta a NASA és a SpaceX kéz a kézben járnak. Úgy tűnik, Musk cége az amerikai adminisztráció első számú partnerévé vált az űr uralásának stratégiájában. Ez vajon egyenlő azzal, hogy az állam burkoltan támogatja a SpaceX-et? Valóban, néhányan dühösen világítanak rá arra, hogy a Musknak megítélt árak túlzónak tűnnek. Ezek alapján a védelmi minisztérium és a NASA a valós ár kétszeresét fizeti a SpaceX-nek egy-egy indításért.

„Ezt az állítást alaposan meg kell vizsgálni – ismeri el Christophe Bonnal. – Olyan, mint más szemében a szálkát is meglátni, a sajátunkban meg a gerendát sem. Egyetlenegy, indítással foglalkozó céget sem ismerek, amelyik ne lenne hasonló helyzetben.” Amúgy az európai Ariane szintén részesült hasonló támogatásban az EGAS űrprogram keretében. Nincs ember, aki meg tudná mondani, mennyibe is kerül egy rakétaindítás: az áraknak nincs semmi valóságalapja, azok valós mértéke szigorúan titkos. Még az Ariane árait is szigorúan őrzi az Arianespace. Ezért csak a valószínűleg téves nagyságrendekre lehet támaszkodni…

A számlák útvesztőjében azonban vannak többé-kevésbé hivatalos adatok is. Ilyenek például a kormányzati missziók költségei, lévén ezek állami megrendelések, ezért publikusak. Jó látszik, hogy a Falcon 9-esnek az állam számára végrehajtott küldetései 95-100 millió dollár körüli összegbe kerültek (például a GPS-rendszer elindítása).

Pontosabban: elég kicsit kutakodni a SpaceX honlapján, hogy kiderüljön, a Falcon 9-es küldetésének számlája hozzávetőlegesen 60 millió dollárra rúg… és tartalmaz egy „további opciók” tételt. Lehet itt szó például az alapkészüléknél fejlettebb rakodási rendszerről vagy bonyolultabb integrációs ciklusról, szigorúbb ellenőrzésről… Egyszóval, akárcsak az autóvásárlásnál, ezek az „apró extrák” valószínűleg megnövelik a számla összegét. „Az állami megbízások esetében gyakran ez történik, ez teszi sokkal költségesebbé a küldetéseket” – folytatja Bonnal. Vagyis a közpénz egy új támadási felület a New Space-szel szemben, ahogy a század eleje óta létrejött magánűripart nevezik. Nyilvánvalóan a SpaceX a minta, de sok más cég is létrejött ezen az új piacon, mint például Jeff Bezosnak, az Amazon alapítójának és Musk legkomolyabb ellenfelének cége, a Blue Origin. „A New Space nem iktatja ki az államot, ami igenis jelen van, és nem is szándékozik távozni” – jegyzi meg az Objectif Lune (Úti cél: Hold) című „fehér könyv” koordinátora, Alban Guyomarc’h.

Az állami befektetés elsősorban, de nem kizárólagosan pénzbeli. „Ne feledjük, hogy az űrkutatás továbbra is az állami infrastruktúrát használja – folytatja Guyomarc’h. – Itt nemcsak az indítóhelyekre és azok gigantikus kilövőállásaira gondolok, hanem kutatóintézetekre is, amelyek szintén részt vesznek az űrfejlesztésben, különösképpen olyan országokban, mint például Franciaország, méghozzá jelentős állami támogatással.” Az, hogy az állam még mindig jelen van, jogi okokra vezethető vissza: a nemzetközi jog szerint az állam felel minden olyan tárgyért, aminek a fellövését, pályára állítását engedélyezte.

A New Space-szel viszont a magánszektor helyzete átalakult. Amikor az amerikaiak az 1960-as években elindították az Apollo-programot, mindezt magánvállalatok bevonásával tették. De más volt az elvárás feléjük. „A SpaceX és az üzlettársai olyan cégek, amelyek a tudás birtokában vannak – folytatja Guyomarc’h. – Az űrügynökség már egy teljes projektet is rájuk bízhat. Jelenleg már nemcsak arról van szó, hogy az indítószerkezet egyik vagy másik csavarját gyártatják le egy alvállalkozóval, hanem szinte a teljes program kivitelezésével megbízzák.”

A magánszektor, amely korábban csak egyszerű végrehajtó volt, a New Space-nek köszönhetően javaslatokat tehet és innovatív megoldásokkal állhat elő. „A projektmenedzsment területén átrendeződés történt” – szögezi le Guyomarc’h. Ezzel párhuzamosan a kockázatvállalás is áthelyeződött. Immár a magánvállalat viseli a kockázat nagy részét. Jó példa erre az utolsó Falcon rakéták fejlesztése: Elon Musk az utóbbi kudarcait mind a magánvagyonából finanszírozta. A New Space az űrpiac liberalizációját is jelzi. A megkerülhetetlen magánűrhatalmak – amelyeknek a SpaceX az archetípusa – felemelkedésével megkezdődött az űrvagyon magánvagyonná alakulása. Történik mindez az állam kárára, amely, bár elvesztette monopolhelyzetét, továbbra is befolyással bír, és részt vesz bizonyos projektekben.

Az újrahasználható rakéták forradalma

Persze mindenhez hozzá lehet szokni. De ezekben a képekben van valami varázslatos. Valami, amitől elkerekedik az ember szeme… 2018. február 6-án két hatalmas „szivar” vakon száguldott a Föld felé. Annak a látványához, hogy a rakéták felszállnak, már hozzászoktunk. Ezek a szerkezetek azonban visszatérnek az űrből, és az iszonyú súrlódás következtében felizzanak, amikor behatolnak az atmoszférába. Hirtelen kigyullad a végük. Lángok jelennek meg, és lelassítják a két, föld felé száguldó testet. Néhány pillanattal azelőtt, hogy szilárd talajt érnének, kinyílik három, szövet nélküli esernyővázhoz hasonlatos láb. Az immár lábbal ellátott két hatalmas henger finoman landol. Állnak, mint a cövek. A SpaceX 2 Falcon Heavy első fokozatának tökéletes, szimultán földet érése megtörtént.

Ezek a szupernehéz SpaceX indítórakéta hajtóművei, amelyek hasonlóak annak első fokozatához.{16} Musk nem a gyönyörű látvány kedvéért hozta vissza azokat a Földre – ennek ellenére teljes mértékben kijátssza a médiakártyát –, a mozivászonra kívánkozó jeleneteket élőben közvetítik az interneten. Az egésznek természetesen az a célja, hogy még egy körre elindulhassanak. Ezzel szemben ha egy rakéta a kilövését követően megsemmisül a küldetés teljesítése után, a következő indításhoz egy vadonatújat kell építeni. Azaz nulláról kell kezdeni, és több millió dollárt kell költeni egy másik szerkezet megépítésére; mindez azonban megspórolható, ha az indítórakétát a következő kilövéshez is fel lehet használni.

Az újrafelhasználható hordozórakéta az az innovatív alapelv, amely a SpaceX fejlődését jellemzi. Ez Musk zseniális húzása. Az a fajta ötlet, ami utólagosan magától értetődő: hiszen amikor New Yorkból Párizsba repülünk az Atlanti-óceán felett átkelve, nem dobjuk a kukába a gépünket akkor, amikor leszállunk. Igazán ragyogó ötlet… Ám ha közelebbről megvizsgáljuk a kérdést, az újrahasznosítás már ott lapult néhány űrügynökség fiókjában. Persze a megsemmisült űrsikló és az emiatt nyugdíjazott rendszer is az újrahasznosításon alapult. Íme egy anekdotikus példa: ellátogattam a Párizs-közeli Bourget Repüléstörténeti és Űrkutatási Múzeumába, és igencsak meglepődtem, amikor felfedeztem egy függőleges állásból induló, Musk csataménjeihez igencsak hasonlatos repülő prototípusát. Képzeljünk el egy hatalmas, 8 méternél magasabb, négy lábon álló szivart, tetején egy pilótafülkével. Ezt az „Atar volant” nevű szerkezetet a francia Snecma (azóta Safran Aircraft Engines) Vállalat tervezte 1957-ben. „Ez tette lehetővé a függőlegesen felszálló repülőgép, a Coléoptère kifejlesztését – magyarázza Mathieu Beylard, a Légügyi és Űrkutatási Múzeum kulturális és tudományos előadója. – Amint a megfelelő magasságba emelkedett, vízszintes helyzetbe állt. De ezt a projektet feladták.” Túl veszélyes volt, a pilóta majdnem az életét vesztette az első próbálkozás során.

Persze az Atar nem rakéta. A tolóereje nem elegendő ahhoz, hogy kivigye a gépet a gravitációs vonzásból (egy repülőgép motorja a hajtóanyagot légköri oxigént felhasználva égeti el, a rakéta viszont olyan magasságokba emelkedik, ahol már nincs elegendő a légkörben ehhez, ezért a szerkezet maga szállítja tartályokban a szükségeset). Vajon ez ihletet adott-e Musknak? Tény, hogy a vállalkozó imád nagy felhajtást csinálni és megosztani a leszálló vagy lezuhanó rakétákról készült videókat, de ha tudományos információkról van szó, akkor tartja a száját.

„Elon Musk egyáltalán nem beszél a műszaki megoldásokról – erősíti meg Christophe Bonnal. – Egyetlenegy tudományos publikációja sincs.” Vagyis sehol nem ismerteti tudományos alapossággal az indítórakétái működési elvét. Semmi olyan infót nem ad ki, ami meghaladja egy Twitter-üzenet 280 karakteres limitjét. „Például a SpaceX munkacsoportjai soha semmit nem publikálnak a Falcon pályájáról vagy a földet éréséről” – folytatja Bonnal.

A NASA vagy az ESA mintájára a többi nagy űrügynökség is pont az ellenkezőjét csinálja: amint találnak valamit, abból publikáció születik. „A nyilatkozatok teljesen le vannak tiltva Elon Musknál. Csupán pár embernek van ehhez joga” – szögezi le Bonnal. A kiválasztottakat egy kezünkön meg tudjuk számolni. Régebben ott volt az alelnöke, Tom Mueller, a zseniális rakétahajtómű-tervező, ő azonban 2020-ban otthagyta a vállalkozást. Azóta Gwynne Shotwell, az ügyvezető igazgató nyilatkozik néha. És persze Elon Musk maga. Egyszerű: „Senki másnak nincs joga nyilatkozni, bármi is legyen a téma” – teszi hozzá Bonnal.

Valójában Musk csak akkor beszél az eredményeiről, ha abból hasznot húzhat. Elmagyarázni egy „hajtómű működési ciklusát” vagy a „szivattyú bemeneti nyomását”, az nem az ő műfaja. Musk, akárcsak Bezos a Blue Origin esetében, csak azért beszél, hogy a nyilvánosság elé lépjen. Tudományos módszerek, amelyeket szakemberek által lektorált szaklapokban publikálnak? Ugyan már! „Musk pont az ellenkezőjét csinálja – folytatja Bonnal. – Pedig egy csomó olyan, eddig fel nem tárt területen ért el áttörést, amely tudományos ismeretekről tesz tanúbizonyságot. Itt van például az első fokozat visszatérése az indítóállásra. Amikor hajtóművel előre a Falcon belép az atmoszférába, újraindítja a hajtóműveit. Interakciója az atmoszférával elképesztően összetett, és nagyon nem értjük. Ő pedig dolgozott ezen a megoldáson, mégsem publikált ezzel kapcsolatban.”

Pedig működik a dolog! A SpaceX első fokozatának első sikeres visszatérése és leszállása a szilárd talajra 2015. december 21-én történt. Röviddel a leszállást követően az indítórakéta második fokozata gond nélkül pályára helyezte az Orbcomm vállalat 11 műholdját. A sikeres mutatványt azonban egy sor baleset előzte meg. Szintén ez év januárjában és áprilisában az első fokozat begyűjtésének két kísérlete is kudarcba fulladt. A következő, 2016 januárjában, szintén nem sikerült!

Mégis megérte a sok próbálkozás, a begyűjtés mostanra rutinfeladat lett. Ezt követően Musk az indítórakéták leszállópályáját vízen lebegő bárkákra helyezte át. Florida partjainál, az Atlanti-óceánon, a Cape Canaveral indítóbázistól 1200 kilométerre található rakétaleszállást biztosító bárkák, az Of Course I Still Love You és a Just Read The Instructions szintén megéltek néhány kudarcot, mielőtt betöltötték volna a rutinszerű leszállópálya szerepüket. Az újrahasznosítható indítórakéták sorsa, hogy újrahasznosítsák őket. És persze a második repülés után is le kellett szállítani az első fokozatot (Musk legalább tízszer szeretné újrahasznosítani őket). A küldetést 2017. március 30-án teljesítette, az SES–10 pályára állítását követően. „Mivel az első olyan kereskedelmi műholdakat üzemeltető vállalat vagyunk, amely a Spacexszel állt pályára 2013-ban, nagy örömünkre szolgál, hogy ismét az első megbízók között lehetünk, akik az egyszer már bizonyító, SpaceX által indított rakétát használják” – nyilatkozta a sajtónak akkoriban Martin Halliwell, az SES technológiai vezérigazgatója. Érdemes felfigyelni a szóhasználatra: ki nem mondaná, hogy „használt rakéta”, hanem csak azt, hogy „egyszer már bizonyított”! A valóságban a küldetés lehetővé tette a hordozórakéta megfelelő leszállását, amely így elsőként tért vissza kétszer az űrből.

A következőkben a Falcon palettájának bővítése volt a cél. A Falcon 1 és a Falcon 9 után a Falcon Heavy következett, amely 27 hajtóművel felszerelve sokkal nagyobb hasznos terhet képes feljuttatni az űrbe. Az első útja nem is maradt észrevétlen, mivel ez tette lehetővé a Musk másik zászlóshajócége által gyártott autó, egy Tesla űrbe juttatását. Világraszóló médiahekk és óriási reklám ez a két oldalsó fokozattal és egy központi maggal ellátott indítórakétának. Az első kettő gond nélkül vissza is tért a Földre. Ezzel ellentétben a központi mag befogása nem sikerült, így az a tengerbe csapódott. Ezt az információt azonban a SpaceX csapata sokkal diszkrétebben kezelte.

Amíg a Falcon Heavy egy Tesla pályára állításával úgymond „haszontalan” terhet szállított az űrbe, valódi küldetése ezzel éppen ellentétes: az a célja, hogy minél több „hasznos” terhet, elsősorban műholdakat szállítson. Ennek megfelelően 2019. április 11-én, az Arabsat – az arab világ felé orientálódó telekommunikációs cég, amelynek Szaúd-Arábiában, Rijádban van a központja – megbízásából teljesítette az első kereskedelmi célú küldetését. A rakéta első három fokozatának visszatérése a Földre nem volt egyformán sikeres: a két oldalsó egység simán landolt, de az Of Course I Still Love You nevű bárkára érkező központi egység az erős hullámzás következtében beborult a tengerbe. Ismét egy kudarc, de a SpaceX ezeken okulva haladt tovább.

Nem a műholdak a SpaceX által szállított egyedüli hasznos terhek. Musk cége, a Dragon egy kapszulát is kifejlesztett, hogy előbb csak ellátmányt, majd legénységet is szállítson a Nemzetközi Űrállomásra. A 8 méter magas és 4 méter átmérőjű kúpnak Crew Dragon a neve, utalva arra, hogy ez a személyszállításra alkalmas változat. 2019 márciusában volt az első minősítő repülése. A kapszula a Demo-1 misszió keretében elrepült az ISS-ig, rákapcsolódott, ott maradt öt napig, majd visszatért a Földre. Utasa ekkor a Ripley nevű bábu volt.

A Dragon első igazi emberes repülésére két űrveterán váltott jegyet a SpaceX vállalatnál: Robert Behnken és Douglas Hurley amerikai űrhajósok, akik az űrsiklóval már kétszer jártak az űrben. Felszállásuk napja, 2020. május 30-a fontos dátum: kilenc éve ez volt az első eset, hogy a NASA emberes missziót indított – ez egyben az USA visszatérését jelezte az emberes űrkutatásba, miután 2011 júliusában véget ért az űrsiklóprogram. A fenti dátumot követően Amerika csak az orosz Szojuz segítségével tudott asztronautákat küldeni az űrbe. Elon Musk véget vetett ennek a függőségnek, és kiköszörülte az USA hiúságán ejtett csorbát. Ezzel egy időben új korszakba lépett a sikereit megalapozó történetmesélésben.

A főmérnök

A SpaceX a Falconokkal megszorongatta a konkurenciát az űrsiklók terén. Ezzel a módszerrel Elon Musk átbillentette az űrpiacot az alacsony költségvetés univerzumába. E tekintetben a 2013. december 3-i dátum mérföldkőnek számít. Addig Elon Musk vállalata csak állami megbízásból indított rakétákat, ám ezen a napon megtörtént az első sikeres, kereskedelmi célú indítása egy új ügyfél megbízásából: a luxemburgi telekommunikációs vállalat, az SES számára az SES–8 műholdat állítja 80 ezer kilométer magasságban pályára – „ez a Föld–Hold-távolság egynegyede” – írta akkoriban Musk a Twitteren. A műveletről kiállított számla csupán 55 millió dollárról szólt. Vagyis 30 százalékkal volt kedvezőbb az ár, mint az Ariane 5 hasonló szolgáltatása esetében.

A pletykák szerint ahhoz, hogy Musk ennyire alá tudjon ígérni a konkurenciának, jelentős előnyöket kellett szereznie. A SpaceX létrehozásakor a „menyasszony” hozománya a Merlin kerozinnal és cseppfolyós oxigénnel működő rakétahajtóművének tulajdonjogai voltak, ami igencsak sok pénzt jelentett. Ebben az esetben is az amerikai adminisztráció segített be, mert ezt a szerkezetet anno a NASA fejlesztette ki, de immár a Falcon indítórakétákat emeli magasba. Egy már kész „innováció”, amit a SpaceX tőkésített a saját gépei építéséhez, átugorva így a kutatás-fejlesztés döntő, egyszerre időrabló és tőkeigényes fázisát.

„Álhír!” – tiltakozik tömören Christophe Bonnal. Az a hiedelem azonban, mely szerint a SpaceX-nek nem kellett szuperkapacitású hajtóműveket kifejlesztenie az indítórakétái meghajtásához, alaposan beleégett a köztudatba. Pontosabban hogy a Merlin – ami aligha túlzás – csupán a Fastrac X–34-nek, a NASA egyik bemutató járművének a továbbfejlesztett változata. Ez a kísérleti szakaszban lévő (innét az X) hiperszonikus gép csupán halványan emlékeztetett egy újrahasznosítható első fokozatra. Kicsi, egy Boeing B52-es szárnya alól indítható űrsiklóról van szó, ami azonban soha nem jutott túl az előfejlesztési fázison.

„A valóságban az X–34 hajtóműve még annyi tolóerővel sem bírt, mint a Merlin első változata – magyarázza Christophe Bonnal. – Ez a két indítórakéta erősen különbözik egymástól. Nem ugyanolyan bennük a turbószivattyú. És van egy közös műszaki megoldás, az ablatív égéstér, amitől Musk nagyon gyorsan megszabadult…” Ablatív? Micsoda? Ahhoz, hogy ezt megértsük, tudni kell, hogy egy indítórakétában az égéstér az a hely, ahol összekeverednek a rakéta-hajtóanyagok, amelyeket a felhasználásig elkülönítve tartanak tartályokban, és amikor elegyedve reakcióba lépnek egymással, létrehozzák a tolóerőhöz szükséges energiát. Az égéstérben igen nagy nyomáson gyulladnak meg. A hőmérséklet úgy 3000 Celsius-fokigmeredeken emelkedik. „Nincsenek olyan anyagaink, amelyekből létrehozhatnánk egy ilyen kemencét” – folytatja Bonnal.

Ahhoz, hogy az égéstér kibírja, valamilyen ablatív, azaz éghető anyagból kell megépíteni, például szénszármazékból, ami fokozatosan összezsugorodik, leég, majd eltűnik. Az Ariane 1, 2, 3 és 4 Viking hajtóműve ezen az elven készült. Maga a technika megvolt, de cserébe a hajtómű teljesítményét kedvezőtlenül befolyásolta, ami fokozatosan csökken, ahogy az égéstér zsugorodása során egyre kisebb lesz a felülete.

Az egyik alternatíva egy „regenerálódó” égéstér létrehozása, amelynek falába kis csatornák vannak beágyazva, melyeken keresztül a hajtóanyagok, úgymint a hidrogén, nagyon alacsony hőmérsékleten keringenek. Az égéstér egész felületén sűrűn kanyarognak, hogy aktívan lehűtsék azt. Úgy valahogy, mint a hűtőszekrény hátoldalán lévő csövek. Így annak ellenére, hogy az égéstér belsejében olykor 3000 Celsius-fokra szökik a hőmérséklet, a fala a kezelhető 800–1000 Celsius-fokos tartományban marad.

A regenerálódó égéstérrel a teljesítmény is egyértelműen jobb. A módszer nem új, már az 1950-es években kifejlesztették, de tudni kell használni, és Musk villámgyorsan képes volt adaptálni a Merlinhez.

A SpaceX egy másik, a hajtómű jó teljesítményéhez kulcsfontosságú elem működését is megoldotta. A befecskendezőről van szó, arról a nyílásokkal ellátott lemezről, amely az üzemanyagot és az oxidálószert az égéstérbe engedi. Rengeteg szerkezeti megoldás létezik – gondoljanak csak a sokféle zuhanyfejre, mindnek más a kialakítása, máshogy helyezkednek el a lyukak rajtuk –, de az egyik kiemelkedik mind közül: „Különösen az egyik befecskendező-rendszer meglehetősen bonyolult, »Pintle« a neve. Egy központi és állítható tűből áll, amelyben van egy második tű, amivel az áramlást lehet szabályozni. Ez az alkatrész lehetővé teszi egy olyan egyszerűbb hajtómű létrehozását, mely képes a tolóerő-modulációra. Ebben nem hatékony az égés” – fejti ki Bonnal.

Tehát elég benne az üzemanyag, csak nem túl jól. Mindezek okán csekély számú hajtóműben alkalmazták, egy figyelemre méltó és régi kivétellel, ami az amerikai TRW – amit a 2000-es évek elején a Northrop Grumman felvásárolt – által kifejlesztett holdkomp. Napjainkra a Merlin hajtóművek álltak át a pintle-ekre, „úgy tűnik, rendkívüli égetési hatékonyságot eredményezve” – véli Bonnal. Sőt, nagyon jót, így továbbra is elgondolkoztatja a megfigyelőket, akiknek csupán elméleteik és sejtéseik lehetnek. Christophe Bonnal belement a játékba: „Amikor egy új szerkezetet fejlesztünk, minden egyes kész alkatrész után számítógépes szimulációkat futtatunk le, az egyes alkatrészek különböző terhelése mellett. Az eredményt színes ábrákon jelenítjük meg:{17} vannak zöld, sárga, piros és fekete zónák. A különböző színek azt jelzik, mekkora marzs van még: ha fekete, az nem fog működni.”

Az űrhajózásban az a klasszikus megközelítés, hogy ami fekete, azt megpróbálják visszahozni a piros vagy a sárga zónába. Cserébe viszont ami zöld, azt senki sem piszkálja, nehogy átcsapjon sárgába vagy pirosba. Senki sem… kivéve Muskot? „Pedig úgy tűnik, pont ezt csinálja, mindent megkapargat, hogy könnyítsen a szerkezeten.” A mi kódrendszerünk szerint a Merlin hajtóműve egy az egyben piros lenne. Csupa határérték.

Ez a megközelítés jól látható azon a karcsúsításon, amin a Merlin az elmúlt húsz évben átesett. Mert Musk nem félt egy már működő indítórakétát módosítani. Ebben is különbözik az űrpiac hagyományos résztvevőitől, akik úgy gondolkodnak, hogy ha valami működik, ahhoz már nem nyúlunk. Az az elképzelés, hogy halmozzák a repüléseket, annak érdekében, hogy túlbizonyítsák egy indítórakéta biztonságosságát, és kimondhassák, az adott dizájn teljes mértékben biztonságos.

Természetesen elég sok fejlesztés is történik. Így az Ariane esetében a Vulcain 1-ből lett Vulcain 1.2, majd Vulcain 2, aztán pedig az Ariane 6 esetében már Vulcain 2.1. 1996 óta négy változat. És a negyedik még nem is repült. „Musk egészen máshogy gondolkodik, informatikus módjára – folytatja Christophe Bonnal. – Ha valami működik, másnap megcsinálja a béta-verziót, majd holnapután a béta1-es verziót, és így tovább.” A Merlin esetében ez egy sor változást eredményezett: a V1.0, a V1.1, a V1.2, a V2.1, a V2.2… És minden egyes alkalommal a hajtómű hatalmas fejlődésen esett át.

A legeslegelső Merlin V1.0-a 630 kilogramm volt, amihez 49 tonna löket tartozott vákuumban. A V1.1-es verziónál a Merlin már csak 480 kilogrammot nyomott. Napjainkban pedig 470 kilogramm 91 tonnás lökettel. „Lenyűgöző!” – lelkendezik Bonnal.

Folyamatosan feszegetni a határokat, ez az a megközelítés, ami a SpaceX összes indítását jellemzi. Nem kell forradalmi dolgokra gondolni, csak sok eredeti megoldásra. Vegyük például a Falcon 9 első és második fokozatának leválasztását. Azt csupán három pneumatikus ujj vezérli, amelyek az első fokozathoz vannak rögzítve, és úgy tartják meg a második fokozatot. Az Ariane esetében ugyanezt a funkciót csupán egy pirotechnikai kanóc látja el, ami nagyon nehéz és rendkívül drága, ugyanakkor megbízhatatlan is, és ami ütést mér a környező szerkezetekre. Igaz, a módszer nagyon jól működik, azonban a SpaceX rendszere, ami sokkal kíméletesebb, teljesen elavulttá tette.

Egy másik példa a fokozatok leválasztásának módszerére: az Európa kis rakétákkal távolítja el egymástól indítórakétája fokozatait, miután leválasztották azokat. Különben fennállna annak a veszélye, hogy az alsó fokozat folytatná az útját, utolérné a fölötte lévő fokozatot, és belecsapódna. Hasonló baleset történt a Falcon 1 második indításakor, le is fújták a missziót, mert az első fokozat összeütközött a másodikkal. A fokozatok leválasztása problémájának megoldására „a SpaceX egy teljesen más és eléggé őrült rendszer mellett döntött. Az első fokozat elülső aljához erősített nagy méretű nyomóhengert, amely belelóg a második fokozat égésterébe. Abban a pillanatban, amikor különválnak, ellöki az első fokozatot. Ez a henger jól látszódik a Falcon 9 repülését bemutató videókon. Csak gondolni kellett rá” – fejti ki Bonnal.

Vagyis a SpaceX sikere a részletek, a fejlesztések összességében, mindenhol a tűréshatárok feszegetésében rejlik. Ez egy sikeres küldetés, mert „Musk a legjobbakat gyűjtötte maga köré” – véli Christophe Bonnal. Közérthetően beszél, és teszi mindezt olyan lelkesen, hogy öröm hallgatni – de mindeközben Musk kiprovokálja a negatív megjegyzéseket is –, a CNES szakértője le is szögezi: „Elon Musk valószínűleg a legjobb űrmérnök Wernher von Braun óta. A SpaceX-nél az indítórakétával kapcsolatos összes kérdésben ő dönt. Kiválaszt, döntést hoz, ő a főmérnök.”

Ezek a döntések nagyrészt a marzsok csökkentését célozzák, feszültséget okozva a tudomány és az ipar világában. Csakhogy vigyázni kell, mert ez bizony kockázattal jár! És ha valaki elmerészkedik annak a pontnak a közelébe, ahol valami eltörhet, fennáll a veszélye, hogy el is törik az a valami. „Vannak anomáliák, nem is kevés – jegyzi meg Bonnal –, mint például az, ami az AMOS–6 misszió vesztét okozta indításkor.” A SpaceX 2016 szeptemberében tervezte indítani a hasonló nevű izraeli műholdat. De 48 órával a Falcon 9 tervezett indítása előtt a Cape Canaveralon végzett próba katasztrófába torkollott, mert tűz keletkezett, melynek következtében az indítórakéta a rakományával együtt felrobbant.

A Musk mérnökei által lefolytatott vizsgálat néhány hónappal később arra az eredményre jutott, hogy az indítórakéta második fokozatának egyik héliumtartálya hibásodott meg. A robbanás napján a szenátus kereskedelmi bizottságának tagja, Bill Nelson azt nyilatkozta, hogy: „A mai incidens emlékeztet bennünket arra, hogy az űrrepülés eredendően kockázatos üzem.”{18} Az akkoriban Florida szenátoraként és a NASA tanácsadói posztját betöltő Nelson{19} tudta, miről beszél: az egykori űrhajós az amerikai Columbia űrsikló fedélzetén teljesített szolgálatot 1986. január 12-e és 18-a között. Visszatérése a Földre az utolsó volt a másik űrsikló, a Challenger tíz nappal későbbi felszállásakor bekövetkező szörnyű katasztrófája előtt.{20}

{1} Szász Imre fordítása

{2} A keynotes szófordulatot a nyilvánosságnak, a sajtónak és a szponzoroknak szóló előadásokra használják, amelyek során a márka-előrehaladást és az új termékeket mutatják be. Az Apple kreált rituális alkalmakat az efféle eseményekből, és kezdte el rá ezt a kifejezést használni. Szintén Keynote a neve az Apple prezentációtervező szoftverének, úgymond PowerPointjának is.

{3} A kutatók versengésének részét képezik a publikációk. Ha idézik őket a legjobb tudományos lapokban, amilyen a Science, a Nature vagy a The Lancet, láthatóvá válnak, ami nélkülözhetetlen ahhoz, hogy karriert csináljanak. Ugyanekkor ezt a túlzott nyomást bírálja a kutatók bizonyos köre, akik tiltakozásukat velősen a „Publish or perish!” (Publikálj vagy pusztulj!) jelmondatban foglalták össze.

{4} Más kutatók által elvégzett, a megjelenés előtt beiktatott szakmai elbírálás, amelynek célja a kutatás hitelesítése.

{5} A kifejezés azokra a virtuális pénznemekre utal, amelyek nem állnak egy központi bank ellenőrzése alatt.

{6} Az amerikai Joe Rogan podcastje. A Muskkal készített adás itt tekinthető meg: https://bit.ly/38TnLa6. 2022 elején sok szó esett Joe Roganről, amikor Neil Young kivonult a Spotify zenestreamelő szolgáltatás platformjáról, mert nem akart „együtt lenni” olyan oltásellenesekkel, mint akiknek a műsorvezető rendszeresen szót adott a Covid–19-járvány idején.

{7} Serge Gainsbourg (1928–1991), eredeti nevén Lucien Ginsburg francia költő, zeneszerző, énekes, színész, filmrendező. Az elátkozott költő és provokátor szerepét magára öltő művész egyike volt kora legtermékenyebb énekes-dalszerzőinek. A létező összes zenei stílust kipróbálta, belekóstolt a filmkészítésbe és az irodalomba is. (A fel.szerk.)

{8} A tweet linkje: https://bit.ly/3ycDImt

{9} Francia nyelvterületen népszerű képregénysorozat, amely magyarul is megjelent. Az idézett kötet a Séta a Holdon címet viseli. (A ford.)

{10} A „fehér könyv” az Országos Műszaki Kutatási Szövetség (ANRT – Association nationale de la recherche et de la technologie), mely konzorcium tömöríti a francia kutatás–fejlesztés jelentős részét, neve alatt elvégzett munka részeként készült.

{11} A Columbia 2003-as katasztrófáját követően az amerikai elnök, George W. Bush úgy döntött, a következő évben nyugdíjazza az űrsiklót. A repülések beszüntetésére végül 2011-ben került sor, miután elkészült a Nemzetközi Űrállomás, mivel addig teherhordóként szükség volt az űrsiklókra. Azóta csupán az orosz Szojuzzal juthattak űrhajósok az űrbe. Ennek a monopolhelyzetnek a SpaceX vetett végett a Dragon személyszállító űrhajóval.

{12} Iain M. Banks: A játékmester. Agave Könyvek, Budapest, 2003. Fordította Torma Eszter. A két hajó neve magyarul: Persze hogy még mindig szeretlek és Csak olvasd el az útmutatót. (A ford.)

{13} Az Iain M. Banks (1954–2013) „a legtömörebb és legátlátszóbb írói álnév, amit valaha hallottam” – fogalmazza meg a sci-fi-szakértő, Gérard Klein Banks A játékmester (L’Homme des jeux) című regénye francia kiadásának előszavában. És valóban, Iain Banks, aki ezen a néven írt szépirodalmi könyveket, sci-fi-íróként beillesztett a nevébe egy M.-et, édesanyja keresztnevének első betűjét. Az űrelbeszélések újjáéledése az egyik mesterévé tette annak, amit a szakemberek New Space operának neveztek el. Ettől a fikciós műfajtól az ipari New Space-ig Elon Musk igencsak lerövidítette az utat.

{14} Ashlee Vance: Elon Musk: Tesla, SpaceX és a fantasztikus jövő feltalálása. HVG Könyvek, Budapest, 2015. Fordította Weisz Böbe és Dufka Hajnalka.

{15} Blaise Pascal: Gondolatok. Gondolat Kiadó, Budapest, 1978. Fordította Pödör László.

{16} A rakéta első fokozata tulajdonképpen üzemanyaggal van teletöltve. Ennek elégetésével hozza létre azt a hajtóerőt, ami ahhoz szükséges, hogy a gép ki tudjon szakadni a földi gravitációból. A második fokozaton található a hasznos teher, például egy pályára állítandó műhold.

{17} Olyan, mint egy meteorológiai térkép, ahol a hőmérsékleti zónákat jelzik színskálával.

{18} Idézi a SpaceNews: https://tinyurl.com/yc4czbt6

{19} Bill Nelson 2021. május 3-a óta a NASA vezetője.

{20} A Columbia űrsikló később ugyancsak repülés közben robbant fel, 2003. február 1-jén.