ÖRKÉNY ISTVÁN MŰVEI

A sorozatban korábban megjelent

Egyperces novellák

Glória • Macskajáték

Tóték • „Rózsakiállítás”

Babik • Egy négykezes regény tanulságos története

Tengertánc. Novellák I.

Niagara Nagykávéház. Novellák II.

Lágerek népe • Emlékezők

Egyperces levelek

Párbeszéd a groteszkről

Sorozatszerkesztő

Összeállította és a szerkesztői jegyzetet írta

Borítóterv

Váradi Zsolt

Második kiadás

© Örkény István jogutódai, 2018

© Helikon Kiadó, Budapest, 2018, 2026

Minden jog fenntartva

Felelős kiadó M. Nagy Miklós

A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő M. Nagy Miklós

Szerkesztette Nagy Zsejke

A szöveget gondozta Török Mária

Műszaki szerkesztő Kállai Dávid

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. forgalmazza

www.ekonyv.hu

Készítette Takács Gábor

ISBN 978-615-130-069-5

TARTALOM

ANEKDOTÁK

Humoreszk

Párbeszéd a halálról

Párbeszéd a halhatatlanságról

Választás előtt

Protekció

Csevegés

Megveszem a könyvem

Irodalom és szerelem

A szülők pártatlanságáról

Anyu

Egy tragikus eset

Az élet megy tovább

Mozi

Bútorfény

Új urak

Egy ismeretlen Petőfi-vers

Lovas nép vagyunk

Csillag

Reménység

Angyal a kávéházban

Lehel vidékre megy

Hasis

A GROTESZK FELÉ

La douce France

Régi szép idők

Az öregember és az autó

A mosónő álma

Francia szemmel

Egy ártatlanul üldözött

Nem kell félni az orrvérzéstől!

Jók legyetek, gyerekek!

Mi is a művészet?

Egy szakmai siker modellje

Mecseri nyilatkozata

Noteszlapok az USA-ból

A fogyasztói társadalom lélektani anatómiája

SZÖVEGEK

Humanizmus, 1975

Szerkesztői üzenet

Nehéz helyzetben a kínaiak!

Utazzunk többet

Abszurd örökség

Kossuth-díjam és kutyám

A nem kívánt törlendő

Avantgarde, 1836

Rokokó

Már magyarul

Magyar Kasszandra, 1837

Mi vár reátok, magyar feltalálók?

Gyászjelentések

Prózaversek

Három évtized

Egy költemény folytatása

Nevek

Kis János halhatatlansága

Rosszul összetett szavak

Mi vagyok én?

Az a bizonyos sztálinvárosi anekdota

EGYPERCES NOVELLÁK

Használati utasítás

Arról, hogy mi a groteszk

Előzmények

Matematika

Kereplő

Tébolydában

Szakemberek

A szén

Családunk szeme fénye

A sátán Füreden

Állapotok

Nincs semmi újság

Mi ez? Mi ez?

A színész halála

A néző halála

Presztízs

Megöregszünk

Jelenség

November

Makacs sajtóhiba

Szerencsés kimenetelű baleset

Legmerészebb álmaink is megvalósíthatók!

Étvágy

Információ

Üveghalál

Magyar Panteon

Klimax

Kenyér

In memoriam dr. K. H. G.

Arcképek

Férfiarckép

Eksztázis

Mit mond a hangszóró?

Édes öregem

A törzsvendég

Nincs bocsánat

Egy lelkiismeretes olvasó

Dal

Korképek

Havas tájban két hagymakupola

Perpetuum mobile

A front mögött

Emlék a háborúról

Egy magyar író dedikációi

Az öltözőben

Korrajz

Minden külön értesítés helyett

Jellempróba

Técsőiek

Egy szoba, vályogfal, zsúpfedél

1949

Kis ország vagyunk

Ötvenes évek

Visszájáról

Sport

Rendőrkézen az angol vonatrabló

Páratlan rendőrbravúr

Az ember melegségre vágyik

Rossz álom

A vár mindenkié!

Szülőhazánk

Itália

Vallomás

Mindig van remény

Páternoszter

Az új lakó

Párizs, isten hozzád!

Egy jól sikerült temetés

Hárem

Változatok

Néhány perc külpolitika

Egy erotikus esemény

Hírek és álhírek

A tíz körmünkkel

A Megváltó

Változatok

Emlékkönyvbe

Választék

Születésnapra

Zászló

Sír

Kettős öröm

Új állatfajta

Történelmi tévedés

Egy zavaros történelmi helyzet gyors és eredményes tisztázása

A kereslet-kínálat törvényének jelentkezése a magyar gazdasági életben

Folklór

Egy országgyűlési felszólalás

A végzet

Professzorok a bíróság előtt

Ballada a költészet hatalmáról

Apróhirdetés

Hivatalos kormányközlemény

Hír

Főcímek

Magyar vonatkozású levelek

Nézzünk bizakodva a jövőbe!

„In our time”

Sokszor a legbonyolultabb dolgokban…

Egy meghasonlott tulipán

A halhatatlanok

Helyszűke

Fiaink

Életben maradni

Fasírt

Sóhajnak beillő szózat…

Pecsét

Szakmai önérzet

Hajnali telefon

Ahasvérus

„Torschlusspanik”

Gli ungheresi

Művészsors

Önvizsgálat

A Vidám Parkban

Vágóhíd

Szerénység

Az óbudai ikrek

Visszatért a Földre a magyar holdrakéta

Tudakozó

Az állatvédő egyesület közleménye

Leltár

Hogylétemről

Egy gonddal kevesebb

Polgártársak!

Gyász

Van választásunk

Keresd a hibát!

Keleti Károly

Többedmagunkban

Közvélemény-kutatás

170-100

Nagy karácsonyi ajándékvásár csak minálunk! Sehol másutt!

Élmény és művészet

Még megkérdezte

Ritkaságok gyűjteménye

Ki a gyilkos?

Ki látta?

Ki mit tud

Az erőszak kora

Istenkísértés

A tudomány csarnokában

Halhatatlanság

Lehetőségek

A sótartó felé

Üres lap

Egy rizsszem panaszai

Nyilatkozat

Szóvirágok

Kificamodott szavak

Új közmondás

Gondolatok a pincében

Hiába sikerül egy vitás kérdést tisztázni, máris ott a következő talány

Végleges megoldás

Egy kis jótétemény

Tudnivalók, közlekedési korlátozások a február 1-jei eseményekkel kapcsolatban

Játékszabályok

Optikai csalódás

Az otthon

A magunk megvalósításának néhány változata

Üzenet a palackban

Az utolsó meggymag

Példázatok

A nagy menetelés

Az autóvezető

Kivégzési szabályzat

Mi mindent kell tudni

Kelj föl és járj!

Négy tézis

Homo sapiens

„Ez a világ a legtökéletesebb az összes lehetséges világok között”

Nászutasok a légypapíron

Tanuljunk idegen nyelveket!

Trilla

A pogány Süttőfia Süttő gondolatai…

Az élet értelme

Visszhang

Budapest

Bevégezetlen ragozás

A félelem relativitása

Nem te

A végső kérdés

Örömhír

Ügylet

Türelemjáték

Csupa közhely

Az állva maradás joga

Egy pocsolya emlékiratai

Egy szerdai napon

Ősz

Visszafelé

Szerkesztői jegyzet

Betűrendes címmutató

ANEKDOTÁK

HUMORESZK

Úgy négy-öt éves lehetett a lányom, amikor megbotlott, elesett, megütötte magát. Még mielőtt sírva fakadhatott volna, nagy hirtelen kitaláltam egy tréfát, hogy könnyek helyett mosolyra fakasszam. Ő se nem sírt, se nem nevetett, ellenben sértődött arccal leszögezte a következőket:

– Vicc az, amin az Angéla nevet!

Örök érvényű definíció!

Fordítsuk le az irodalom nyelvére: vígjáték az, amin a néző nevet. Bohózat, amin nagyokat kacag. Bölcsebb, kifinomultabb humor, amin legföljebb mosolyog.

Fölhívom szíves figyelmüket arra, hogy ezek nem minőségi, hanem csak fokozati különbségek. Humornak tehát azt nevezzük, ami (ha Angéla lányomnak igaza volt) az olvasóból s a nézőből a tűnődő mosolytól a harsány kacagásig terjedő hatást váltja ki.

Arra is felhívom szíves figyelmüket, hogy ilyen egyirányú és egyoldalú hatást más természetű – tehát nem humoros – írásoktól még soha senki se követelt.

Például: a Hamlet nézője szabadon választhat, hogy gondolkodóba akar-e esni, elszörnyedni, elszunnyadni vagy talán megtisztulva új életet kezdeni. Azt érez, amit akar, alkata, hajlama, pillanatnyi kedélyállapota szerint.

Egy hangversenyen, amikor Beethoven IX. szimfóniáját játsszák, az emberi lélek teljes skálája jelen van; ott kizárólag az a koncertlátogató keltene feltűnést, aki végignevetné e megrázó művet.

Ezzel szöges ellentétben a humorra csak egyfajta válasz lehetséges. Hatásának egyoldalúságában a humor a hashajtókhoz hasonlatos, csakhogy biológiailag sokkal bonyolultabb folyamatot kell kiváltania. Egy burleszken kacagni kell, kacagni és megint csak kacagni; ott az kelt kínos föltűnést, aki komoran néz maga elé, s néha felzokog.

Minthogy az emberek sokfélék, és más-más ok készteti őket nevetésre, sokkal nehezebb a dolga annak, aki humoros írásokat ír, mint aki nem humorosat.

Minderre most jövök rá, miközben e humoreszket írom. Szívem görcsbe szorul, ha arra az olvasóra gondolok, aki e sorokat keserű arccal, könnybe lábadt szemmel fogja elolvasni!

Hol itt az igazság? Sehol.

Mit lehet itt tenni? Semmit.

Van erre orvosság? Nincs.

Fölhagyjak hát az írással? Föl!

Én azonban e világos okfejtés ellenére sem hagyok föl vele, abban a reményben, hogy mégiscsak elérem a kívánt és egyoldalúságában oly nehezen elérhető hatást. Ha nem, akkor már csak azzal vigasztalhatom magam, hogy ezeket a sorokat mosolyogva írom, mosolyogva fogom korrigálni, és a jövőben is mosolyogni fogok, ha eszembe jutnak.

Ez esetben persze ki kell javítanom a kislányomtól hallott definíciót, ekként:

– Humoros írás az, amin az írója mulat.

PÁRBESZÉD A HALÁLRÓL

SZEREPLŐK

Odysseus, Ithaka királya

Egy matróz özvegye

„Elpénór ugyanis, ki legifjabb volt, s ki a harcban

nem volt jóerejű s nem volt elméje kiváló,

Kirké háztetején lefeküdt, bortól nehezülten,

Távol a társaktól, mert vágyott hűs levegőre…”

(Odysseia, X. Devecseri Gábor fordítása)

AZ ÖZVEGY  Egy szóra még…

ODYSSEUS  Engedj utamra.

AZ ÖZVEGY  Felelj hát, Odysseus. Nagylelkűségedre kérlek, jó szívedre, bölcsességedre, bátorságodra, leleményedre: mi történt az urammal?

ODYSSEUS  Hadd el, idős asszonyság. Mire jó ez a hízelgés?

AZ ÖZVEGY  Felelj hát, Odysseus. Inkább abbahagyom a hízelgést.

ODYSSEUS  Nem azt kértem, hogy hagyd abba. Csak azt kérdeztem, mire való. Az uradra, megmondtam, nem emlékszem.

AZ ÖZVEGY  Könyörülj rajtam, király. Házad vendégeitől értesültem róla, hogy minden apró-cseprő eseményt fejedben tartottál. Emlékszel arra is, milyen irányból fújt a szél utad százegyedik, százkettedik és százharmadik napján. Csak az uramra nem?

ODYSSEUS  Az uradra nem.

AZ ÖZVEGY  Hát nem esik meg rajtam a szíved? Annyit mondj legalább, él-e vagy hal Elpénór.

ODYSSEUS  Meghalt.

AZ ÖZVEGY  No lám! Ugye, hogy emlékszel.

ODYSSEUS  Nem emlékszem. Mindenki meghalt, aki velem együtt indult el Trójából hazafelé. Ennélfogva az urad is.

AZ ÖZVEGY  Ó, iszonyat!

ODYSSEUS  Vigasztalódj, élemedett asszony. Ennek harminc éve.

AZ ÖZVEGY  Harmincegy. Csakhogy Elpénór húszéves volt, amikor hajóra szállt. És amikor rágondolok, ma is, mindig, húszéves…

ODYSSEUS  Ne gondolj rá annyit. Ez a tanácsom.

AZ ÖZVEGY  Mi másra gondoljak? Esténkint megborzadok az ágyamtól. Egy halott testének hidege bújik meg a dunyhám alatt. Ravatalon hálok, ó, király…

ODYSSEUS  Rakass forró fedőt a dunyhád alá. Most mennem kell, királyi teendőim várnak.

AZ ÖZVEGY  Egy szóra még, Odysseus. Ha király vagy, gondolj az alattvalóidra. Ha hadat üzensz, gondolj a hadiözvegyekre.

ODYSSEUS  Lassan, anyó. Hadat nem én üzentem, csak Trója arcpirító kihívásaira adtam csattanós feleletet… És mi gondom legyen az özvegyekkel? Nem kapsz-e vajon hadisegélyt?

AZ ÖZVEGY  De kapok.

ODYSSEUS  Nincs-e jogod fehér pertlit fűzni a hajadba, Ares és Apollón minden ünnepén?

AZ ÖZVEGY  Van jogom.

ODYSSEUS  Urad nevét nem vésték-e föl a hősök timpanonjára, dicső társai közé?

AZ ÖZVEGY  Fölvésték.

ODYSSEUS  Engedj hát mennem, koros hölgy. A munka hív, a nemzetközi helyzet megint feszült…

AZ ÖZVEGY  Nem úgy, király! Nekem jussom van az uramhoz.

ODYSSEUS  Aki meghalt? Özvegyi juss?

AZ ÖZVEGY  Özvegyi juss: jog az emlékezésre.

ODYSSEUS  S mi e jog?

AZ ÖZVEGY  Ha elvitted tőlem húszéves fővel, add vissza az emlékét legalább. Jogom van tudni, hol s hogy halt meg. Kik látták utoljára. Mi volt az utolsó szava.

ODYSSEUS  Terhemre vagy, te tavaszamúlt asszony… Mit mondtál az előbb? Szőke volt vagy barna?

AZ ÖZVEGY  Szőkésbarna színű volt szegény.

ODYSSEUS  Növésre olyan se magas, se alacsony?

AZ ÖZVEGY  Éppen közép.

ODYSSEUS  Szeme vizenyős, orra tömpe.

AZ ÖZVEGY  Válla csapott, melle beesett.

ODYSSEUS  Ennek folytán nem volt szépnek mondható.

AZ ÖZVEGY  Szépnek nem.

ODYSSEUS  Azonban elmésnek is csak bajosan nevezhető.

AZ ÖZVEGY  Bajosan.

ODYSSEUS  Elméje, azt hiszem, pallérozatlan volt, játékban, harcban sem mutatott kiválóságot…

AZ ÖZVEGY  Azt aztán nem.

ODYSSEUS  De inni ivott.

AZ ÖZVEGY  Mint a kanális.

ODYSSEUS  Bátor volt legalább?

AZ ÖZVEGY  Félénk, mint a nyúl.

ODYSSEUS  Ámde nyíltszívű, igazmondó ember…

AZ ÖZVEGY  Ő? Csak hazudni tudott, az a borostömlő.

ODYSSEUS  Gyenge legény lehetett, te előrehaladott korú hölgy…

AZ ÖZVEGY  De még milyen gyenge!

ODYSSEUS  És mi volt a neve? Politész?

AZ ÖZVEGY  Elpénór.

ODYSSEUS  Elpénór?

AZ ÖZVEGY  Elpénór.

ODYSSEUS  Elpénórra nem emlékszem.

AZ ÖZVEGY  Ne akarj csúffá tenni, ó, király… Hisz úgy lefestetted szegényt, hogy magam sem különben. Minden jellemvonását felsoroltad.

ODYSSEUS  Sajnállak, galambősz némber. Nem emlékszem Elpénórra.

AZ ÖZVEGY  Honnan tudtad hát mindezt róla?

ODYSSEUS  Onnan, hogy mind ilyen volt.

AZ ÖZVEGY  Mit hallok? A hősök? Ithaka büszkeségei?

ODYSSEUS  Ilyenek.

AZ ÖZVEGY  Ilyen ostobák, iszákosak, gyávák, megbízhatatlanok…

ODYSSEUS  Egytől egyig.

AZ ÖZVEGY  Úgy… Már értek mindent. Ó, micsoda bűzös szörnyeteg vagy, ó, király!

ODYSSEUS  Válogasd meg a szavaidat, te faragatlan matróna.

AZ ÖZVEGY  Szétviszem a hírét egész Ithakában. Hogy akik meghaltak, a harcosok, mind gyáva férgek voltak. Akik megfulladtak, a tengerészek, iszákos semmirekellők. Mind egyformák: ostoba fajankók, hasznavehetetlen ágyútöltelék…

ODYSSEUS  Mit fecsegsz, zavaros fehércseléd?

AZ ÖZVEGY  Téged idézlek. Az élet rendje, hogy ottvesszenek… Fajankók – mi másra valók? Az ezrek pusztuljanak, hogy éljen egy.

ODYSSEUS  Hopp! Megállj!

AZ ÖZVEGY  Az az egy te vagy, király…

ODYSSEUS  Egy lépést se, csoroszlya! Megmondom, hogy halt meg Elpénór.

AZ ÖZVEGY  Elpénór? Hát emlékszel, vagy nem emlékszel?

ODYSSEUS  Emlékszem rá. Tíz trójait ledöfött már, mikor nyílvessző fúródott a szemébe. Ki se húzta. Rövid kardját markolatig döfte egy lovas mellébe, de a viadalban elvesztette a jobb karját. Megmaradt a bal. Húsz trójai csontját törte össze a buzogányával, s akkor eltört a lába, de ő tovább küzdött, míg csak hátába nem került egy lovasszakasz… Akkor Politész…

AZ ÖZVEGY  Elpénór.

ODYSSEUS  Elpénórt mondtam. Újabb szörnyű pusztítást vitt véghez, de végül… Nem mondom tovább. Teste fölé dombot emeltünk a csatatéren.

AZ ÖZVEGY  Köszönöm, király. Ezentúl így látom őt estelente, özvegyi ágyamban, s nem úgy, ahogy a vers beszéli el a halálát…

ODYSSEUS  Miféle vers? Mit mond a vers?

AZ ÖZVEGY  A versben írva van, hogy Elpénór berúgott, mint a tök. Fölmászott Kirké háza tetejére, s reggel, amikor szólongattátok, lezuhant, és nyakát szegte…

ODYSSEUS  Jó, hogy szólsz. Holnap betiltom. Mit mondtál, hogy hívják a költőt?

AZ ÖZVEGY  Még nem mondtam, Homérosznak hívják.

ODYSSEUS  Holnap kerékbe töretem.

AZ ÖZVEGY  Mert hazudott?

ODYSSEUS  Mert nem ismerte föl az igazságot.

AZ ÖZVEGY  Kegyetlen vagy. Azelőtt, úgy mondják, szeretted a költészetet.

ODYSSEUS  Ma más dolgom van. Ma király vagyok Ithakában…

1947