Olvasd magad boldoggá – Hogyan segítenek a könyvek megküzdeni az élet kihívásaival? (részlet)
Date: 2025
Description: Mi lenne, ha az önmagunkról szóló következő felismerésünk egy regény lapjairól érkezne? A legjobb útmutatók ugyanis már ott várnak a könyvespolcunkon. Mert vannak történetek, amelyek vigaszt nyújtanak, karakterek, akik segítenek megérteni önmagunkat, és mondatok, amelyek pontosan akkor találnak meg bennünket, amikor a legnagyobb szükségünk van rájuk. Daisy Buchanan, az egyik legnépszerűbb brit irodalmi podcast, a You're Booked házigazdája nemcsak azokat a könyveket gyűjtötte össze, amelyek ebben a stresszes és zajos világban átsegíthetnek a szorongáson, hanem azokat is, amelyekből bátorságot v
Publisher: BookLab Kiadó
Rights: © Minden jog fenntartva / All rights reserved

Daisy Buchanan

Olvasd magad boldoggá

Hogyan segítenek a könyvek
megküzdeni az élet kihívásaival?

részlet

Fordította: Nagy Mátyás

A mű eredeti címe: Read Yourself Happy

Text copyright © Daisy Buchanan, 2025

Copyright © Dorling Kindersley Limited, 2025

A Penguin Random House Company
www.dk.com

Magyar kiadás © Central Kiadói Csoport, 2026

Magyar fordítás © Nagy Mátyás, 2026

Minden jog fenntartva; a műnek részletei sem közölhetők, és semmilyen formában nem sokszorosíthatók a jogtulajdonos engedélye nélkül. Tilos a mű mesterséges intelligenciához köthető felhasználása, beleértve a generatív MI-technológiákat is.

ISBN 978 615 132 017 4 (papír)

ISBN 978 615 132 018 1 (epub)

Megjelent BookLab gondozásában, 2026-ban

A BookLab a Central Kiadói Csoport tagja

Felelős kiadó: Budaházy Árpád
www.booklab.hu

Az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők

Egyesülésének tagja

Szerkesztette: Böröczki Tamás

Felelős szerkesztő: Barsi Nikoletta

Tördelés: Sólyom Melinda

Korrektor: Szilasi Éva

Magyar borító: Tabák Miklós

A kiadó könyveit megrendelheti kedvezménnyel
a booklab.hu webáruházban.

Tartalom

Előszó

1. Olvass, hogy megnyugodj

2. Olvass, hogy biztonságban érezhesd magad

3. Olvass, hogy szórakoztatóbb társaság legyél

4. Olvass, hogy jól kisírhasd magad

5. Olvass, hogy szexinek érezhesd magad

6. Olvass, hogy megérthesd a rokonaidat

7. Olvass, és légy szabad

8. Olvass, hogy elmerülhess a romantika világában

9. Olvass úgy, mint egy író

10. Olvass a komfortzónádon kívüli könyveket (de aztán térj vissza oda)

11. Olvass, hogy bátorságot meríthess

12. Olvass, hogy beutazhasd a világot

Utószó: Kezdj új lapot

Örömszerző könyvek

Felhasznált irodalom

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

A szerzőről

Előszó

Kedves olvasó, hogy érzed magad? Komolyan kérdezem. Remélem, épp egy csendes helyen üldögélsz egy kényelmes fotelben. Remélem, nyugodtnak érzed magad, senki sem zavar és senki sem siettet. Remélem, a szívverésed egyenletes, a légzésed pedig nyugodt. Remélem, figyelsz rám.

Mi tagadás, ez elég sok reménykedés a részemről.

Könnyen meglehet, hogy épp egy buszon ülsz, és menet közben olvasol, miközben próbálod leküzdeni a kitörni készülő pánikrohamot és szorongást, és azon agyalsz, mennyit fogsz késni. Vagy a fürdőszobában olvasol, mivel az az egyetlen olyan hely, ahova visszahúzódva öt (vagy talán csak két-három) békés percen át nyugtod lehet a gyerekeidtől. Vagy talán azért olvasol, mert nem tudsz elaludni, és így próbálod elterelni a figyelmedet az előtted tornyosuló feladatokról, amelyek egyre csak kavarognak a fejedben. Annyi minden jár az ember eszében, hogy ha csak úgy megállunk egy kicsit olvasni, az néha inkább növeli a szorongásunkat, mintsem csillapítaná.

Nem kizárt, hogy a mai nap folyamán az iménti kérdésem adott rá elsőként alkalmat, hogy átgondolhasd, hogyan is érzed magad. Most, ahogy ellenőrzöd a testedet, meglepődve tapasztalod az állkapcsodban vagy a lábujjaidban felgyülemlett feszültséget.

Sok ember küszködik valamivel, adott esetben már egy jó ideje. A világ telis-tele van olyasmivel, amire valahogy reagálnunk kell és ami okot ad az aggodalomra, olykor pedig a szorongásunk kezelése csupán újabb kimerítő feladatnak tűnhet, amely a teendőink listáját gyarapítja. Ami engem illet, generalizált szorongásos zavarban (GAD) szenvedek, és ettől korábban rémültnek, elszigeteltnek és magányosnak éreztem magamat. Valahányszor a szorongásom kezdett elhatalmasodni, úgy éreztem magam, mintha én lennék az egyetlen a világon, aki képtelen megbirkózni az élettel. Mégis, különös módon, nem vagyok egyedül: még sosem volt ennél elterjedtebb jelenség a szorongás. A Mind mentálhigiénés jótékonysági szervezet szerint Angliában minden héten száz emberből hatnál diagnosztizálnak GAD-t,1 a Mental Health UK jelentése szerint pedig az Egyesült Királyságban összességében nyolcmillió ember küzd valamilyen szorongásos rendellenességgel.2

Mindenekelőtt szeretnélek megnyugtatni, hogy te sem vagy egyedül – üdv a klubban! Vagyis nem érdemes aggódnod az aggodalmaskodásod miatt. Semmi baj nincs azzal, ha szorongsz, ha most történetesen épp így érzed magad. A szorongás olyan, mint egy túlérzékeny füstjelző: inkább túlreagál, és igyekszik minket biztonságban tartani. Nem azért érzünk így, mert valami elromlott, és nem is azért, mert valami nincs rendben velünk. Bárcsak le tudnám kapcsolni az agyadat egy kis időre, de hát ilyesmire nem vagyok képes. Azt viszont megtehetem, hogy az értésedre adom: itt és most biztonságban vagy, és én itt vagyok veled. Nem foglak untatni a kannabiszolajjal (CBD), a rendszeres testmozgás előnyeivel, a hosszú, forró fürdővel, és azzal sem foglak nyaggatni, hogy próbáltad-e már a tudatos jelenlétet. (Őszintén szólva mindegyiket hasznosnak és élvezetesnek találtam. Mindazonáltal amikor – képletesen és szó szerint is – padlón voltam, simán képen töröltem volna bárkit, aki azzal áll elő, hogy egy jó fürdő majd rendbe tesz.)

Szeretnélek viszont megismertetni azzal a szorongást enyhítő szokással, amelyben teljes szívemből hiszek. Kiskorom óta – már jóval azelőtt is, hogy megértettem volna, miben áll a szorongás, és miért küszködök vele – ösztönösen gyakoroltam ezt a szokást, és rendszeresen használtam arra, hogy megnyugtassam önmagam. Ami azt illeti, te is épp ezt teszed ebben a pillanatban.

Amikor szorongok, olvasok. Az olvasás megnyugtat, felkelti a kíváncsiságomat, és segít kapcsolódni másokhoz. A történetek magukkal ragadnak, beszippantanak, és megajándékoznak a hőn áhított nyugalommal. Mindazonáltal – és ezt nem győzőm eléggé hangsúlyozni – nem vagyok egy Ron Burgundy, és nincs a birtokomban túlzottan sok bőrkötéses könyv. Amikor rám tör a szorongás, sosem olyan könyvet kapok fel, amellyel fel szeretnék vágni egy vacsorapartin. Helyette a régi ismerőseimet veszem elő, többnyire olyan történeteket, amelyeket már ismerek. Biztonságos kikötőt keresek, amely megvédelmez. Olyan könyvsorozatokra gondolok, mint az Édesvölgyi Suli (Sweet Valley High), A neveletlen hercegnő naplója (The Princess Diaries), illetve a Bébicsőszök klubja (The Baby-Sitters’ Club). A Bridget Jones naplóját (Bridget Jones’s Diary) szinte fejből tudom, mivel tinédzser korom óta újra és újra fellapozom.

Te is bármilyen könyvet olvashatsz, amit csak szeretnél. Tudni fogod, hogy számodra melyek a megnyugtató történetek. Lehet, hogy egy Mick Herron-könyvben keresel menedéket, esetleg valamelyik Adrian Mole-regény, a Spot the Dog (Foltos, a kutya) gyerekkönyvsorozat egyik része vagy épp A lét elviselhetetlen könnyűsége (Nesnesitelná lehkost bytí) után sóvárogsz (na jó, ami az utóbbit illeti, nem az én stílusom, de a tiéd attól még nagyon is lehet!). Bármit is válassz, szeretnék rámutatni – vagy talán csak emlékeztetni –, hogy az olvasás nem valamiféle házimunka. Nem felnőtteknek szóló házi feladat vagy egyéb megterhelő tevékenység, amivel tovább kellene tetézned a teendőid terebélyes listáját. Sokkal inkább örömteli szokás, amely csak érted van. Senkinek sem tartozol elszámolással azt illetően, hogy mit, mikor és mennyit olvasol. Szent meggyőződésem, hogy az egészben az a legfontosabb: amennyiben képes vagy egy kis időt szakítani az olvasásra, akkor egyúttal annak is szerét ejted, hogy enyhíts a szorongásodon. A könyvek segítenek, hogy teljesen jelen lehess a testedben, miközben egy időre kiszakadsz a világból. Bevallom, olykor egy kis időbe telik, mire meglelem a csendet, de addig folytatom az olvasást, míg végül a könyvnek sikerül lecsavarnia a körülöttem lévő egyre hektikusabb világ hangerejét.

Mielőtt hozzálátnánk, szeretnék tisztázni valamit. Nem szabad bűntudatot érezned vagy szégyenkezned amiatt, ha nem olvasol „eleget”, vagy ha nem a „megfelelő” típusú könyveket olvasod. Az elsődleges célom, hogy a számodra megfelelő módon olvass, és szeretném feltárni, miért érzik sokan rosszul magukat attól, hogy mit és mennyit olvasnak. A legszorongásosabb időszakaimban vigaszt keresve előfordult, hogy komolyabb hangvételű könyvekért nyúltam, de olykor csak zavartnak és elidegenedettnek éreztem magam ezektől a könyvektől. Egyszer, amikor egy fájdalmas munkahelyi élmény miatt kiégettnek és összetörtnek éreztem magam, nekigyürkőztem Ali Smith Hogy lehetnél mindkettő (How to Be Both) című művének, amely nemrég nyerte el a Nők szépprózai díját (Women’s Prize for Fiction).

Nem ment valami jól.

Emlékszem, ahogy ültem a vonaton, és éreztem a könyv súlyát az ölemben, a telefonét pedig a kezemben. Próbáltam végigolvasni egy mondatot, de olyan sebességgel siklottam át a szavakon, hogy képtelen voltam megérteni és feldolgozni a jelentésüket. Olyan volt, mintha teljesen elhasználódtak volna a mentális gumiabroncsaim, és képtelen lettem volna bármiben is megkapaszkodni, ami vezethetné a gondolataimat, és eljuttathatna oda, ahova szeretném. Rápillantottam a könyvre, de aztán pislogni kezdtem, és rájöttem, hogy valójában a telefonomat bámulom. Aztán kinéztem az ablakon, és azon tűnődtem, vajon mi baj van velem. Majd újfent a telefonomra pillantottam. Nem csoda, gondoltam, hogy annyira rettegek a munkahelyemen, és hogy annyira rosszul érzem ott magam. Olyan haszontalan vagyok, hogy még az is nehézséget jelent a számomra, hogy végigolvassam egy fontos, díjnyertes regény első oldalát!

Szomorúnak és ostobának éreztem magam. Az olvasás mindig is az életem részét képezte. Amikor szekáltak az általános iskolában, a könyvekhez fordultam, hogy boldogságra és biztonságra leljek. Tinédzserként nehezen találtam a helyem a világban, egyedül a könyvek táplálták bennem a reményt. Ott ültem a könyvtárban az álmos, konzervatív, vidéki Dorsetben, és azon kaptam magam, hogy beleszerettem Tennessee Williamsbe és George Orwellbe. Városokról, pártokról és forradalmakról ábrándoztam. Az egyetemen töltött magányos pillanataimban otthonom régi barátaival, Marian Keyesszel, Truman Capote-val és Armistead Maupinnel vidítottam fel magamat. A könyvek mindig jók voltak hozzám. Biztonságot, menekvést, vigaszt, örömöt és kalandot biztosítottak számomra. Egyedül figyelmet vártak el tőlem, most pedig azon kaptam magam, hogy még ezt sem tudom nekik megadni.

Akkor még nem tudtam: a valódi gond az, hogy szörnyen kiégtem. Dühös voltam magamra, amiért képtelen voltam kapcsolódni másokhoz, koncentrálni és flow-ba kerülni. Akkoriban még nem úgy tekintettem magamra, mint egy emberi lényre, aki emberi módon reagál valamilyen viszonylag új ingerre. Szeretet-gyűlölet kapcsolatban voltam a közösségi médiával és az okostelefonommal. „Függőnek” éreztem magam, és dühös voltam, amiért képtelen voltam uralkodni magamon. Eszembe sem jutott, hogy azért érzem magam függőnek, mert az egészet eleve úgy alkották meg, hogy függést okozzon.

Valahányszor egy olyan könyvről beszélek, amelyet imádok, gyakran fordul elő velem, hogy a régi közhellyel élek: „letehetetlen olvasmány”. Amikor ezt mondom, igaznak is hiszem. A történetben való elmerülés élménye olyan erős, hogy ilyenkor sehol máshol nem lennék szívesebben. Könyvekkel kapcsolatban ez az élmény mindig csak jó érzéssel – kapcsolódással, felvillanyozódással és jelenléttel – töltött el. Mégis, a telefonom lett a végső „letehetetlen” olvasmányom. Folyton felkapom a telefonomat, valahányszor kapcsolódásra vágyom – csakhogy ez nem ajándékoz meg sem a felvillanyozottság, sem a jelenlét érzésével. A telefonomtól csupán leterheltnek, magányosnak, szétszórtnak és kimerültnek érzem magam.

Ne aggódj, nem arra kérlek, hogy mondj le a telefonodról. Csupán arra, hogy légy magaddal könyörületes és elnéző, miközben próbálod megérteni a fennálló szokásaidat, valamint azt, hogy azok miként fokozzák a szorongásodat. Most pedig megosztom veled azt, amit bárcsak tudtam volna már akkor is: az olvasás olyan, mint egy izom, és a fizikai izomzathoz hasonlóan ahhoz, hogy erősödjön, rendszeresen igénybe kell venni. Ugyanúgy, mint a fizikai izomzatot, ezt is lassan kell felépíteni. A vonaton ülve olyasmit kíséreltem meg azzal a könyvvel, mintha leugrottam volna egy vadonatúj edzőterembe, és bemelegítés meg útmutatás nélkül egyszerűen csak felkaptam volna a legnehezebb súlyzót.

Természetesen leejtettem a súlyzót, meghúztam a hátam, duzzogtam, és bénának éreztem magam. Beláttam, hogy mindennap nagyon óvatosan kell edzenem, mindössze néhány percet. Kisebb súllyal kell kezdenem, és hagynom kell magamnak időt, hogy újra felidézzem, milyen érzés volt velük dolgozni. Miközben velem tartasz, hogy együtt felfedezzünk számtalan témát, motívumot és műfajt, valamint olyan könyveket, amelyek segítenek eligazodni a legnagyobb, legapróbb és legzavarbaejtőbb érzelmek között, próbálj majd úgy tekinteni erre a könyvre, mint egy súlyzókészletre. Mint lapozgatási személyi edződ megígérem, hogy nem kényszerítelek semmire, amíg azt nem érzed, hogy készen állsz rá. Remélem, a közös munkával eléred a kívánt eredményt: egy olyan olvasásimód kialakítását, amely boldogságot és örömet okoz, és amelytől annyira jól érzed magad, hogy nem fog érdekelni, mit gondolnak rólad mások.

A Hogy lehetnél mindkettővel való küzdelmemet követően visszatértem egy gyerekkori kedvencemhez, az egyik Bébicsőszök klubja-regényhez. Vigasztalódásért és a nyugalom elérése kedvéért olvastam. Felfedeztem, hogy egy imádott könyv olyan szerepet tölthet be, mint egy kedvenc pulóver, és csak az számít, hogy képes-e gyengédség- és melegségérzetet kelteni benned. Gyógyulásra volt szükségem, mielőtt készen álltam volna a továbblépésre, valamint időre, hogy javíthassak az olvasáshoz való viszonyomon.

Pár évvel később aztán újra felütöttem a Hogy lehetnél mindkettőt, és megint megpróbálkoztam vele. Szorongtam és féltem, de ezúttal minden egyes mondattal egyre közelebb jutottam a történethez. A könyv megragadta és lekötötte a figyelmemet. Éreztem, ahogy elernyedve belesüppedek a világába, magabiztosság lett úrrá rajtam, és sikerült hozzá kapcsolódnom. Megmutatkoztak a rendszeres edzés előnyei. Az erőm lassan és észrevétlenül, de növekedésnek indult. Miközben olvastam, „úgy hullottam alá a szerelembe, ahogy az ember elalszik: lassan, azután egyszerre”.3 Végre készen álltam a szépirodalmi óriássúlyzóra!

Ha előfordult már veled, hogy teljesen belemerültél egy történetbe, akkor ez a könyv neked szól. Tisztelgés a könyvek és az olvasás előtt, valamint felhívás arra, hogy újra kapcsolódj önmagad ösztönös, emberi oldalához. Már jóval azelőtt is, hogy írott kultúrával rendelkeztünk volna, osztottunk meg egymással történeteket, meséltünk és hallgattunk. Mindnyájan történetkedvelő nemzedékek leszármazottai vagyunk.

Emellett ez a könyv mindazoknak szól, akik elveszettnek érzik magukat. Ha te is közéjük tartozol, úgy vélem, előbb-utóbb te is meg fogod találni magadat egy történetben. Előfordulhat, hogy már jó ideje nem találsz olyan könyvet, amelyet képtelen lennél letenni, mert nehezedre esik kikapcsolni. Nos, én szeretnék segíteni neked, hogy megtaláld a megfelelő könyvet. Komolyan mondom: olyan útlevelet tartasz a kezedben, amely lehetővé teszi számodra, hogy egy kicsit szabadságra mehess a saját elmédből. Amint újra kapcsolódsz az olvasáshoz, képes leszel némi rendet teremteni a gondolataid között, és enyhíteni a szűnni nem akaró rettegést.

Sok időt töltök azzal, hogy olvasókkal beszélgetek, és arról faggatom őket, miért fordulnak újra és újra bizonyos könyvek felé. Biztos vannak olyanok, akik hallgatják az általam vezetett You’re Booked című podcastot, amelyben kedvenc szerzőimmel (és a tieiddel!) készítek interjúkat azokról a történetekről, amelyek hatottak rájuk, illetve azokról a könyvekről, amelyekhez rendszeresen visszatérnek. Amellett, hogy történeteket olvasok, magam is írok. Négy regény szerzője vagyok: Insatiable (Kielégíthetetlen), Careering (Száguldó), Limelight (Reflektorfény) és Pity Party (Önsajnálat). Azért írok, mert szeretek olvasni. Szívesen beszélgetek írókkal, akik maguk is olvasnak, és akiket érdekel, hogy milyen érzéseket kelt bennük az olvasás. Ebben a könyvben is megosztok majd néhányat a szakértőkkel és szerzőkkel készített interjúimból, melyek arról szólnak, hogy miként nyugtatnak meg, indítanak meg, állítanak kihívás elé és ejtenek rabul bennünket a könyvek. Rájöttem, hogy az olvasás egy olyan klub, amelyhez bárki csatlakozhat. Olvasóként mindannyian ikonokkal és legendákkal kerülhetünk egy társaságba.

Az olvasás nagyon jót tesz nekünk, de talán nem úgy, ahogyan korábban elhitették velünk. Való igaz, az olvasás tényleg gyarapíthatja a tudásunkat, táplálhatja a kíváncsiságunkat és erősítheti az empátiánkat. A könyvek azt is lehetővé teszik, hogy beutazzuk a világot, és általuk elmélyíthetjük a történelmi, filozófiai és földrajzi ismereteinket. De ha igazán belegondolok, én elsősorban nem ezekre a leckékre emlékszem. A legmaradandóbb dolog, amit az olvasás során megtanultam, az, hogy sosem vagyunk egyedül. Először is, nem számít, mennyire őrült, szomorú vagy homályos dilemma előtt is állunk, valaki más már egészen biztosan megélte és leírta mindazt, amit ezzel kapcsolatban felismert és érzett. Másodszor, azokban a pillanatokban, amikor érzéseink elsöprőek és nehezen elviselhetőek, a könyv lesz a legnagylelkűbb barátunk, akit csak remélhetünk. Egy könyv azon a ponton találkozik velünk, ahol épp tartunk, magába szívja a szomorúságunkat, és elvonja róla a figyelmünket. Amikor elhatalmasodik rajtam a szorongásom, leginkább a bizonytalanságtól félek, és attól, hogy képtelen leszek megbirkózni az ismeretlennel. A legjobb könyvek azonban arra ösztönöznek, hogy elfogadjam a bizonytalanságot. Épp azért akarok elolvasni egy történetet, mert nem tudom, hogy mi fog benne történni, vagy hogy mi lesz a vége. Minél jobban élvezem a történetek bizonytalanságát, annál jobban el tudom viselni az életemben lévő bizonytalanságot.

Mindannyiunkkal előfordult már, hogy kénytelenek voltunk átverekedni magunkat egy olyan könyvön, amely a legkevésbé sem csigázott fel bennünket. Nem remek érzés, hogy bármit elolvashatsz, amit csak akarsz? De ami legalább ennyire fontos: nem muszáj mindent elolvasnod! Tehetsz egy próbát azzal, ami felkelti az érdeklődésedet, és senkinek sem kell megindokolnod a választásodat. Bármelyik könyvet elolvashatod, amely szerepel a Sunday Times ajánlórovatában, bármit, amit a TikTokon fedezel fel, vagy amire a helyi bolhapiacon bukkansz rá. Nem számít, milyen forrásból származnak a könyveid, biztos vagyok benne, hogy az olvasástól mindig jobban fogod érezni magad, mint ahogy előtte érezted.

Közösen egy nagy utazásra indulunk. Megvizsgáljuk, hogy miként nyújthatnak a könyvek vigaszt és támogatást, amikor mélyponton vagyunk, és hogyan enyhítheti az olvasás az intenzív stressz fizikai és mentális tüneteit. Megnézzük, hogyan segíthetnek a könyvek kiigazodni a bonyolult családi kapcsolatokon. Feltárjuk, hogyan javíthatnak a könyvek az életünkön, erősíthetik az örömre való képességünket, és segíthetnek jobban kapcsolódnunk azokhoz, akiket szeretünk. Megtudjuk, hogyan nyújthatnak a könyvek humort, bátorságot és – igen, szexuális izgalmat. Még azt is megtanuljuk, hogyan segíthet az olvasás értelmet és célt találni, amikor a globális események a tehetetlenség érzésére kárhoztatnak bennünket. Minden fejezet végén található egy rövid könyvajánló, olyan könyvekkel, amelyekből ihletet, vigaszt és örömet meríthetsz. Talán megtalálod köztük a saját régi kedvenceidet is, de remélem, felhívhatom a figyelmedet néhány vadonatúj könyvre is, amelyeket szeretni fogsz.

Amikor a szorongás szorításában vagyunk, képtelenségnek tűnhet, hogy segítséget kérjünk, holott égető szükségünk lenne rá. Képtelenek vagyunk megmagyarázni a viselkedésünket. Képtelenek vagyunk meghallgatni önmagunkat. Bárcsak orvosolhatnám mindenki szorongását, és elérhetném, hogy minden ember örökre biztonságban legyen, boldognak és magabiztosnak érezze magát! Erre sajnos nem vagyok képes – a tarsolyomban van viszont a második legjobb megoldás. Megoszthatok mindent, amit arról a szokásról tudok, amellyel nekem magamnak sikerült megnyugodnom és felépülnöm, és amely segített megtalálnom a legsötétebb erdőből kivezető ösvényt.

Tarts velem, és megmutatom, hogy az olvasás hogyan enyhítette a szorongásomat, és hogyan enyhítheti a tiédet is. Ígérem, létezik az a könyv, amellyel feltöltekezhet a szíved, és amelytől eldobod az agyadat. Ha szorongsz és elszigeteltnek érzed magad, az olvasástól garantáltan azt fogod érezni, hogy nem vagy egyedül. Ez a legjobb orvosság, amit ismerek.

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Bebas Neue – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License