Tara Pammi

Bollywoodi szenvedély

Juliette Hyland

Mit keres a házamban?

Michelle Douglas

A mogorva szomszéd

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© 2022, Tara Pammi – Vinton Kiadó Kft., 2025

A mű eredeti címe: The Secret She Kept in Bollywood

(Harlequin Mills & Boon, Presents)

© 2022, Juliette Hyland – Vinton Kiadó Kft., 2025

A mű eredeti címe: The Vet’s Unexpected Houseguest

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

© 2008, Michelle Douglas – Vinton Kiadó Kft., 2025

Amű eredeti címe: The Loner’s Guarded Heart

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA KÜLÖNSZÁM 127. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-958-7

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Tara Pammi

Bollywoodi szenvedély

1. FEJEZET

Ma valami fontos dolog fog történni. Kövesd a szíved.

Anya Raawal nem tudta kiverni a fejéből az asztrológiai alkalmazás jóslatát. Amióta ma reggel kinyitotta a szemét, érezte, hogy megváltoznak az energiák.

Miután tizennyolc évesen megszült egy kislányt, és mély depresszióba esett, mert örökbe kellett adnia a gyermeket, s miután évekig betegeskedett és elvesztette a nagymamáját, a szeszélyes univerzum végre ad neki valamit.

Nagyon is készen állt rá.

Felsétált a lépcsőn az ötcsillagos szállodába, ahol a Raawal House of Cinema következő kasszasikerének próbái zajlottak. Jelmeztervezőként nem igazán volt rá szükség a történelmi film próbáin, de úgy érezte, valami mégis odavonzza. A kozmikus dolgokban való hite mindig is zavarta a bátyját, Vikramot, és tudta magáról, hogy ma még a szokásosnál is különösebben viselkedik.

Nem várt jelet a csillagoktól: egyszerűen hitt abban, hogy hallgat az univerzumra.

A huszonkettedik emeleti előcsarnokban a biztonsági őrök intettek, hogy jöhet. Bedugta fejét a lakosztályokba, megérezte a szobákban áramló energiákat, és ha nem voltak elég harmonikusak számára, újra elhagyta őket. Most volt valami a levegőben – határozottan érezte.

Belépett az emelet legnagyobb lakosztályába, ahol a testvérei, Vikram és Virat, valamint a sógornője, Zara tartózkodtak. Intett Zarának, aki felnézett a szövegkönyvből, amikor egy lány lépett a színpadra, és elterelte a figyelmét. Zara egy harcos királynőt fog játszani a filmben, a lány pedig a királynő tinédzser változatát.

A neve Meera Verma volt – a néhai Rani Verma, Bollywood egyik leghíresebb színésznőjének lánya. A színésznő évekkel ezelőtt visszavonult Bollywoodtól és a nyilvánosságtól, hogy családot alapítson.

A lány mély, telt hangon olvasta fel a szövegét a forgatókönyvből. Kerek arcát megvilágították a mennyezeten lévő lámpák.

Anya közelebb lépett a színpadhoz. A szíve olyan gyorsan vert, hogy egész testében érezte. Még tizenhárom év után sem felejtette el azt a gyönyörű arcot. Világosbarna szemei szinte túl nagynak tűntek kerek arcában. Széles, rózsaszín szája volt, a bal szemöldökén apró anyajegy. Az egyetlen szépséghiba a babaarcán, ami Anya szemében csak még szebbé tette.

A lányt, akit tizenhárom évvel ezelőtt másnak adott. A gyermeket, akihez nem volt elég erős. A kisbabát, aki abban a néhány órában, amíg az anyja karjában volt, elrabolta a szíve egy részét…

Ez a fiatal színésznő a lánya volt.

Meera.

Ezért hozta ide őket az univerzum? Hogy megmutassa neki a gyermeket, akinek az életében nem vehetett részt, akivel nem lehetett kapcsolata? Hogy még fájdalmasabbá tegye a tizenhárom éve tartó gyötrelmeket?

A mellkasában zokogás tört fel, elvette a lélegzetét, megremegett. A könnyes szemek ellenére sikerült elhagynia a lakosztályt anélkül, hogy a családja meglátta volna.

Simon De Acosta nem volt rajongója a filmiparnak. Ismerte a dicséreteket és a rossz kritikákat, a felbontott szerződéseket és a nepotizmust. Tudta, hogy mindez mennyire tönkretette felesége, Rani törékeny, ragyogó lelkét. Az, hogy nem lehetett gyereke, még jobban összetörte az asszonyt. Az egyetlen megmentő Meera volt – ő csodát tett. Még csak egynapos volt, és sikerült elérnie, hogy anyja behúzza a féket. Többé nem jöhetett szóba, hogy hetekre eltűnjön forgatásokra, a munkája miatt éjszakázzon, és beutazza a világot.

Rani ezt azzal a bizonyossággal jelentette be, amely oly sokszor elbizonytalanította Simont. De hajlandó volt elfogadni a döntését. Mivel az ingatlanüzlete olyan jól ment, hogy maga határozhatta meg az életmódját, egyszerűen Szingapúrba költöztek. Ez még a házasságukba is új életet lehelt.

Egészen addig, amíg Rani három évvel ezelőtt újra nyugtalanná nem vált, és minden szét nem esett.

Most, tizennyolc hónappal azután, hogy Rani meghalt autóbalesetben, Simon újra Mumbaiban volt Meerával. Próbálta a lányt távol tartani Bollywoodtól, de Meerának ugyanúgy a vérében volt a színészet, akárcsak Raninak, még akkor is, ha örökbe fogadták.

Simon megdörzsölte az arcát, és kilépett a liftből a tágas előcsarnokba.

Rani halála óta ez volt az első alkalom, hogy Meera lelkesedett valamiért. Ez jó lépés, emlékeztette magát Simon. Most már csak egy megbízható személyt kell találnia, aki vigyáz Meerára az előkészületek és a forgatás hónapjai alatt. A következő hetekben azonban minden szabad percét vele akarta tölteni.

Az órájára nézett. Tizennyolc óra, ami azt jelenti, hogy Meera legkorábban egy óra múlva végez. De ő maradni fog. Annak ellenére, hogy nem kedveli a filmipart, találkoznia kell a stáb minden tagjával. Még a nagy hatalmú Raawal fivérekkel is.

Éppen belépett volna a próbaterembe, amikor meglátott egy nőt, aki a folyosó végén lévő fülkében térdelt a földön. Hosszú nyaka és karcsú háta világosan kirajzolódott Mumbai sziluettje előtt. Válla rázkódott, fejét lehajtotta, mintha leküzdhetetlen bánat rántotta volna magával.

El kellene fordulnia? Megállt tőle nem messze, és leült a kanapéra.

– Kisasszony, minden rendben? – suttogta, és igyekezett kisebbnek és kevésbé fenyegetőnek tűnni. Ami szinte lehetetlen volt.

A nő felemelte a fejét, tekintete döbbent volt, és tele bánattal. Olyan bánattal, amelyet Simon a saját arcán is túl gyakran látott az elmúlt másfél évtizedben.

Fiatal volt, talán a húszas évei végén járhatott. Nagy barna szemei, hangsúlyos orra és széles szája volt. Nem volt olyan klasszikus szépség, mint Rani, de az arcának erős vonásai és a hegyes állában rejlő makacs elszántság összerántotta a férfi szívét.

Nem mert a nyakánál lejjebb nézni. Volt benne valami, amire az egész teste reagált, ami felébresztette benne azt az éhséget, amit már Rani halála előtt elfojtott a gyász és a bűntudat. A belső figyelmeztetés ellenére észrevette a nő aranybarna bőrét, melyet fehér felsőjének széles gallérja fedett fel. Csipke látszott a dekoltázs alatt, és a mellére tapadt. Magas és karcsú volt, mégis gömbölyű, ahol kellett. Érzéki. Haja koromfekete, aranyszínű csíkokkal, és elegáns frizurába rendezve.

Mi baja lehet?

Az utolsó, amire szüksége van, hogy egy férfi epekedjen utána, miközben pánikroham közepén jár. Simon kifújta a levegőt, és kényszerítette áruló testét, hogy megnyugodjon. Mégis kiélvezte a vonzalom vibrálását a bőre alatt. Túl régen volt már ilyen.

A könnyek apró patakokat hagytak a nő arccsontján, és összegyűltek a szája előtt. Bámult rá, de a férfi tudta, hogy nem igazán látja. A szemében lévő üresség a bőre alá hatolt.

– Simon vagyok – mondta halkan, de határozottan. – Fájdalmai vannak? Szüksége van orvosi segítségre?

A nő megrázta a fejét. Egy vastag könnycsepp csorgott le az álláról, és eltűnt a blúza alatt.

Simon letérdelt, és kezeit a combján hagyta, ahol a nő láthatta őket.

– Itt maradok magával egy darabig, rendben?

A nő nem bólintott, de a válla elernyedt.

– Felhívjak valakit? Egy családtagot?

Az utolsó kérdésre a nő határozottan megrázta a fejét. Vajon veszélyben lehet? Már a puszta gondolattól is felforrt a vér Simon ereiben.

– Oké. – Lassan végigsimított az arcán. – Bármire is van szüksége, segíteni akarok. Ha készen áll.

– Vissza tudja forgatni az időt?

A kérdése keményen megütötte Simont, és felébresztette benne a bűntudatot. Emlékeztette arra, hogy milyen tehetetlennek érezte magát, mert Rani elégedetlen volt a közös életükkel. Rani több mint két évtizeden át az élete része volt – a legjobb barátja, a befektetője, a szeretője. Az elvesztése elviselhetetlen volt számára.

Hátradőlt a kanapén, és összekulcsolta ujjait a térde előtt.

– Én is sokszor feltettem magamnak ezt a kérdést. De a világ összes pénze és hatalma sem tudná megtenni.

A nő megdörzsölte az arcát, és utánozta a férfi testtartását a dohányzóasztal előtt. Majdnem összeértek a lábaik. Lehetetlen volt figyelmen kívül hagyni a nő hosszú lábát és erős combját, mozdulatainak eleganciáját.

– Buta kérdés, nem? Feltételezzük, hogy akkor másképp döntenénk. – Élesen belélegzett, a szája szomorú mosolyra görbült. – De az igazság az, hogy nem menne. Legalábbis nekem. Ennek ellenére folyton úgy gondolok rá, mintha lett volna más lehetőségem is.

Simon a kanapéra hajtotta a fejét, és lehunyta a szemét. Pontosan tudta, mire gondol a nő. Az utolsó keserű vita Rani és közte még mindig ébren tartotta éjszakánként.

A házasságuk megmentésére és arra, hogy újra közelebb kerüljenek egymáshoz, az volt a megoldás, hogy mesterséges megtermékenyítéssel gyereket vállaljanak. Rani talán már elfelejtette, min ment keresztül legutóbb, de a férfi nem. Simon elutasítása és felesége makacssága gennyes sebbé nőtt. Az utolsó estén gyűlölettel teli vitává fajult a helyzet. Rani elviharzott, és autóbalesetet szenvedett.

Mi lett volna, ha Simon beleegyezik a mesterséges megtermékenyítésbe? Mi lett volna, ha nem veszekedtek volna olyan elkeseredetten, mielőtt Reni elment? Vajon életben lenne még?

Ezek a kérdések gyötörték minden ébren töltött percében.

– Mindig bánni fogjuk, hogy nem viselkedtünk másképp – mondta a szemét kinyitva. – De nem tehetünk semmit: el kell fogadnunk a már meghozott döntéseinket.

A nő viszonozta a tekintetét. Mintha végre látná őt – az idegent, aki időt szakított arra, hogy beszélgessen vele. Mintha hallotta volna a fájdalmat a szavai mögött.

– Maga érti ezt.

Hirtelen éberebben nézett a férfira, és Simon hallotta, ahogy fojtottan felsóhajt.

A nő tekintete mohón végigsiklott rajta, ahogy a férfié korábban az ő testén. Csak néhány másodpercig, de Simon érezte. Talán azért, mert az arcán nyíltan látszott, mennyire meglepte a reakciója. Pontosan látta, mikor vette észre a nő, hogy pattognak köztük a szikrák. A térdei megmozdultak, mintha megpróbálna hátrálni tőle. De mivel beszorult a dohányzóasztal és a kanapé közé, hosszú lábai a férfiéba ütköztek.

Simont mintha áramütés érte volna.

A nő leengedte hosszú, sűrű szempilláit, de aztán elszántan ismét felemelte a tekintetét. Simon észlelte a pillanatot, amikor a nő elhatározta, nem hagyja, hogy a bánat eluralkodjon rajta. Látta, hogyan eltűnődik, felhasználhatja-e kölcsönös vonzalmukat arra, hogy kitörjön a levertségből.

Forróság öntötte el Simont, izmai megfeszültek. A vágy, hogy itt maradjon, hogy többet is tegyen, mint csak beszélgessen, olyan erős volt, hogy ökölbe szorította a kezét.

– Én… Angel vagyok. – A nő kinyújtotta a kezét felé. A hangja még mindig rekedten szólt, de volt benne rekedtség is.

– Simon – mondta a férfi automatikusan, de nem fogta meg a kezét.

A nő kihívóan felvonta a szemöldökét.

Te jó ég, negyvenhárom éves férfi, és fél megérinteni ezt a gyönyörű nőt? Vajon belül már ennyire halott?

Megfogta a kezét, és érezte, ahogy a villamosság végigsöpör a karján, majd le az ágyékáig. A nő ujjai puhák és karcsúak voltak, de bőrkeményedésesek. Végigsimított hüvelykujjával a kezén, és csodálkozott, milyen jólesik ez az egyszerű érintés. Meg akarta érinteni mindenhol ezt a nőt, el akarta masszírozni a szemöldöke közötti ráncot, a nyaka és a válla közötti finom bőrre akarta nyomni a száját.

Kinyitotta a szemét, és élesen belélegzett.

Elengedte a nőt, mert az érintés olyan tüzet gyújtott benne, amelyet nem tudott eloltani.

– Ha már nincs szüksége rám…

– Köszönöm a segítséget. – Az udvariasság a hangjában nem tetszett Simonnak. – Mennem kell. Mielőtt még valaki meglát.

– Nincs mit – mondta Simon zavartan. A kérdések, amelyeket fel akart tenni neki, túlságosan is személyesek voltak.

A nő gyorsan felállt, a férfi is így tett. A nő sápadtnak és feszültnek tűnt, megingott. Simon a vállára tette a kezét, a homlokát ráncolta.

– Nincs jól.

A nő kiszabadította magát, tekintete Simon szájára szegeződött.

– Csak túl gyorsan álltam fel, és egész nap nem ettem.

A férfi komoran nézett rá.

– Már este van.

A nő az ajkába harapott.

– El voltam foglalva. Fontosabb dolgokkal.

– Akkor elviszem vacsorázni. – Az ajánlat még azelőtt kipattant belőle, hogy gondolkodni tudott volna rajta. Ez a nő veszélyeztette a nyugalmát, és mégis a közelében akart lenni. – Majd én gondoskodom magáról.

– Nincs szükségem még egy férfira, aki gondoskodni akar rólam. Van már elég ilyen az életemben. Nekem most… – a táskájáért nyúlt – mennem kell. Köszönök… mindent.

El kellene engednie… Ehelyett Simon gyengéden a csuklójára tette a kezét.

– Mire van szüksége, Angel?

Hirtelen olyan közel voltak egymáshoz, hogy a nő felsőteste majdnem Simon oldalához ért. Majdnem… A lehelete az állát súrolta. Tekintete a férfi szájára vándorolt, majd felfelé.

– Valakire, aki hallja, amit mondok. Aki megadja nekem, amire nekem van szükségem. – Kihívóan nézett a férfi szemébe. Pár másodperc alatt a törékenysége színtiszta csábítássá változott. Aztán gúnyos mosolyra húzta a száját. – De az nem maga. Látom, hogy maga is azok közé a férfiak közé tartozik, akik nem igazán látnak engem. Szereti játszani a lovagot, becsülettel és kötelességtudattal, de nem igazán akarja bepiszkolni a kezét.

A nő átlátott rajta. Nem volt-e Rani ugyanolyan dühös, mert nem adta meg neki, amit kért? Nem volt igaza, amikor azt állította, hogy Simonnak nincs meg az érzelmi ereje ahhoz, hogy úgy szeresse, ahogyan ő igényli?

Az, hogy ez az idegen ilyen könnyen átlátott rajta, fájt neki.

– Nem tudja, mit tehetek magáért.

A hangja mély volt, és túlságosan parancsoló egy olyan nőnek, aki épp most omlott össze. Semmi kétség: átmenetileg elvesztette az eszét.

– Kérdezz – mondta, és zúgott a vér a fülében. A szíve úgy kalapált, mintha most kelt volna életre.

– Mindegy, mi? – kérdezte Angel csábosan.

Simon a próbaterem csukott ajtajára pillantott, és bólintott. A nő a kezéért nyúlt, ujjait összefonta az övével, és magával húzta – ez az idegen nő, akivel csak húsz perce találkozott.

A férfi tudta, mit akarhat. Felelőtlenség volt, botrányos, vakmerő… és olyan, mintha évtizedes álmából ébredt volna fel. Ennek a nőnek a vágya olyan volt, mint a balzsam, amiről nem is tudta, hogy szüksége van rá.

Emlékeztetőül a saját vágyaira és szükségleteire. Egy régóta sóvárgott emberi kötelék.

Minden kívánságát teljesíti ennek a nőnek.

2. FEJEZET

Tiszta őrület.

A testvérei alig harminc méterre voltak tőle. Akárcsak a lánya – akit nem tudott így szólítani, akit nem tudott átölelni, megérinteni és nyíltan szeretni. A gondolattól Anya majdnem újra magába roskadt.

Így hát magával rántotta az idegent – egy férfit, aki csak kedvességet mutatott neki – az őrületébe. Ez a vakmerő nő nem ő volt. De ha nem fogadja el, amit a férfi felajánlott neki, ha nem ragadja meg ezt a valamit kettejük között, és nem tartja meg, akkor örökké dühös lesz a sorsra, amit nem tud megváltoztatni…

A lehetőség, hogy több lehet, mint egy nő, akit eltölt a gyász és a bűntudat, az egyetlen dolog volt, ami életben tartotta. Eltartott egy darabig, amíg talált egy üres lakosztályt, és bezárta maguk mögött az ajtót.

Csend és sötétség borította be őket. Angel az ajtóhoz szorította magát, és a vele szemben álló férfit vizsgálgatta. A tekintélyt parancsoló orrot, amely két szimmetrikus félre osztotta az arcát, az erőteljes állkapcsot és a széles vállat, a férfias vonások sziluettjét. De a szeme és az átható tekintet, tele fájdalommal és vággyal…

Simon, ízlelgette a nevét. Simon a barátságos szemeivel, szigorú szájával és az ősz szálakkal a halántékán. És a felgyülemlett vággyal, melynek nem akart engedni.

És most mégis vele volt ez a férfi. Kész volt megadni neki mindent, amit csak akart.

Mit akar tőle? Meddig hajlandó elmenni?

Simon a villanykapcsolóért nyúlt, de Angel visszatartotta, és a férfi nagy keze átfogta az övét. Az érintéstől villamosság futott végig a lány karján. A férfi érdes tenyere, ujjai szorítása olyan volt, mint egy mentőkötél, amit nem tudott elengedni.

– Ne – suttogta.

A bátorsága olyan gyorsan hagyta el, ahogyan jött, és ő ott maradt hidegen és reszketve. A térde megroggyant, és a férfi közelebb lépett hozzá, kezét a karjára tette, és gyengéden fogta.

– Semmi baj, Angel.

Mély hangja vibrált a lányban. Lehajtotta a fejét a férfi vállára. Lassan megsimogatta a nyakát. Simon ujjai a tarkójára simultak, megtartva őt az itt és mostban.

– Még soha nem csináltam ilyet. – Angel megnyitotta magát a való világnak, visszaengedte fejébe az értelmet és a zajt. De mindez nem tudta megóvni a fájdalomtól. Sem vigaszt nyújtani neki. Ezt csak Simon tudja, csak az, amit itt csinálnak…

A férfi nevetett.

– Nem is kell semmit tenned, amit nem akarsz, Angel. Most csak ez a pillanat számít, nem a múlt vagy a jövő.

Angel mélyen beszívta a levegőt, és a férfi csodálatos illata – a bőréé és az arcszeszéé – betöltötte orrát. A vágy újra felforrt benne, és félrelökte a józan gondolatokat.

Érezte a férfi kőkemény combjait, testének hőjét, amely felmelegítette hideg bőrét. Teste életre kelt.

– Csak a most van.

Simon megérintette érzékeny bőrét a füle alatt.

– Igen. – Az érintése, mely korábban gyengéd és védelmező volt, követelőzővé és birtoklóvá vált. – Elmondod, hogy mit akarsz valójában, Angel? Egyedül vagyunk a sötétben, és engem most csak a te szavaid fognak vezetni. Nincs tisztesség, nincs kötelesség, nincs hősiesség. Azért vagyok itt, hogy teljesítsem a kívánságaidat.

Forróság izzott a lány bőre alatt. Ez a barátságos idegen gyorsan átváltozott a csábítóvá. Szavaiban ígéret rejlett. Vészes gyorsasággal a középpontba helyezte őt.

Lassan végigcsúsztatta a kezét a férfi felsőtestén. Tetszett neki, hogy milyen feszes és izmos. Élvezte szívének erőteljes dobbanásait. Amikor a nyakára tette a kezét, selymes haja csiklandozta az ujjait. Lábujjhegyre állt, előrehajolt, és az állához szorította a száját, a finoman érdes borostára.

– Téged akarlak. Mindent, amit meg tudsz adni nekem, bármit, amit akarsz tőlem. Azt akarom, hogy mindketten kielégüljünk, teljesen kimerüljünk, és képtelenek legyünk tisztán gondolkodni.

– Mindent, amit meg tudok adni neked?

– Igen, Simon. – Imádta a nevét az ajkán. Szerette a szabadság érzését, amit a férfi adott neki. A női erőt, amely a férfi nyögésére eltöltötte az ölét, miközben kimondta minden sötét gondolatát, mely életre kelt, amikor először nézett a férfi szemébe. – El akarom felejteni, amiről le kellett mondanom. El akarom felejteni, milyen üresnek érzem az életemet, amikor ez a veszteség eláraszt. Biztos azt hiszed, túlzok.

A férfi a szájára tette a kezét.

– Pontosan tudom, mire gondolsz, Angel. Ismerem ezt a bánatot.

A lány megcsókolta a tenyerét.

– Akkor kényeztess mindkettőnket. Szeretném érezni, hogy élek. Csak gyönyört akarok.

Simon nyögve nyomta a száját az övére.

Angel minden pórusában elsöprő vágy ébredt. Minden forgatókönyv, amit elképzelt, néhány másodperc alatt porrá vált a férfi érintésének hevében. A férfi testéhez nyomta a testét, melleit a kemény mellkasához préselte, és nyögdécselve sóhajtott. Simon az alsó ajkát rágcsálta, bebocsátásért könyörögve.

A lány kinyitotta a száját, és úgy csókolóztak, mintha ez lenne az utolsó csókjuk, nem az első. Mintha ismernék egymás legsötétebb titkait. Mintha tudnák, mire van szüksége a másiknak.

Simon megmasszírozta a lány csípőjét, és végigsimított az oldalán, tanulmányozta a testét. Amikor visszahúzódott, hogy levegőhöz jusson, Angel a hajába fúrta ujjait, és újra magához húzta. Közelebb akart lenni hozzá, lábát a dereka köré tekerte. A férfi a combjára tette a kezét, szorosan átölelte, és hasát az övéhez nyomta. Ujjai megérintették combja belső oldalát, és a lány ágyéka megfeszült.

Simon erekciója, melyet az ölén érzett, mocskos káromkodást csalt elő Angelből. Vágyakozással telve nyomódott a férfihoz, még többet akart. Olyan ösztönös volt ez a vágy, mint a lélegzés, a vágy, hogy feltüzelje a férfit, hogy ugyanahhoz a szakadékhoz vigye, amelybe ő máris belevetette magát. Megállt, élvezte a férfi merevedését a hasán, a bizonyítékát, hogy milyen hatással van rá.

Most Simon káromkodott úgy, hogy Angel belepirult. Hátát erősen az ajtónak vetette, de a férfi közé és az ajtó közé tette a kezét, mielőtt még fájdalmat okozhatott volna magának. A férfi mindenhol ott volt: a száján, a bőrén.

– Egész éjszaka tudnálak csókolni. – Becézte a fülét, csókolta az állát és az ajkát, feszes testét az övéhez szorította.

– Még. Többet akarok – lihegte Angel.

Érezte, hogy a férfi mosolyog a száján, és ez volt a legérzékibb, amit valaha tapasztalt. Nedves lett a combja között, felnyögött. Azt akarta, hogy a férfi ujjai ott legyenek. Mindent akart, amit a férfi adni tudott neki.

Simon elhúzódott tőle, zihált.

– Nemrég még teljesen össze voltál törve. Nem akarlak kihasználni, Angel.

– Azt hittem, már nem játszod a lovagot.

Simon ferdén elmosolyodott, és megérintette a lány érzékeny ajkait.

– Ezt hívják tisztességnek.

– Mi lenne, ha azt mondanám, hogy nekem most ez kell? Hogy többé nem akarom, hogy a múltam határozzon meg? Hogy én választom a vágyaimat? – A szájához húzta a férfi kezét, és megcsókolta a durva tenyeret. Aztán a mellére tette a kezét, szemében elszántság és pőre vágy.

Simon keze a mellét fogta, masszírozta és ingerelte, míg a lány fel nem zihált.

– Ahogy ígérted – mondta hozzádörgölőzve.

– Abbahagyom, ha meggondolod magad.

– Ne hagyd abba, Simon.

– Ahogy akarod, Angel.

A férfi gombokat tépett fel, és a lány megborzongott a várakozástól. Simon ügyes ujjakkal lehúzta a csipkés melltartót, és a mellére tette a kezét.

– Óvszer? – Ujjaival megcirógatta ágaskodó mellbimbóját.

– A zsebemben. – Angel arca fénylett az izzadságtól, nyögdécselve simult a férfi ügyes ujjaihoz. – Még…

Nem kellett többet mondania. A következő lélegzetvétellel a férfi a mellére nyomta a száját. A lány felnyögött, miközben a férfi nyelve hegye a mellbimbójával játszott, aztán a szájába vette. Angel vonaglott alatta, s felkiáltott.

– Nem leszek hasznodra, ha így folytatod – figyelmeztette rekedten Simont.

A férfi hosszan megcsókolta. A keze lefelé vándorolt, ujjai megérintették a lány hasát, majd rövid farmerjának szegélyét.

– Azt akarom, hogy élvezd. Azt akarom, hogy mondd el, mit akarsz.

– Mindent – felelte Angel, és arcát a férfi meleg nyakába rejtette.

Simon kinyitotta a lány nadrágja gombját és cipzárját, és olyan lassan csúsztatta ujjait a szövet alá, hogy Angelnek a fülében dobogott a szíve. Simon gyengéden megérintette. A lány a férfi nyakát kóstolgatta, és a bőrét rágcsálta, simogatásával némán könyörgött neki.

Simon a szájába csúsztatta a nyelvét, és erotikusan csókolta, miközben a nadrágját és bugyiját letolta a csípőjén.

– Már nedves vagy…

Angel elpirult. Jobban szerette a férfi érdes szavait, mint ujjainak érintését, melyek felfedezték.

– Nyisd szét a lábad – súgta a fülébe Simon, és a lány megtette. – Folytassam?

– Úristen, igen.

Simon bedugta egyik hosszú ujját, majd egy másikat is, miközben hüvelykujjával végigsimított a csiklón. A lány az ajtónak ütötte a fejét, közel járt a csúcsponthoz.

Már annyiszor közel járt hozzá, de egyedül még soha nem sikerült neki. Most itt volt Simonnal, és el akart veszni a gyönyörben, amit a férfi adott neki. A csípőjét előrelökte a férfi ujjainak ritmusára, de nem élvezett el. Csalódottságában könnyek gyűltek a szemébe.

A férfi megcsókolta a halántékát, és olyan gyengéden vigasztalta, hogy a lány legszívesebben hozzápréselte volna magát.

– Semmi baj, Angel. – Félretolta az izzadt hajszálakat a lány homlokáról. Lehelete hűvös simogatásként érte a bőrét. – Mire van szükséged? Bármi is az, én megadom neked. – Nem hangzott arrogánsnak, de olyan őszintének tűnt, hogy a lány kinyitotta a szemét.

– Nem tudom – suttogta, felfedve sebezhetőségét.

Soha senki nem látta még így. Erő és mély vágy volt abban, hogy megnyíljon Simonnak, ennek a férfinak, aki látta összeomolva, és nem futott el. Most is végtelen türelemmel nézett rá. Angel az ajkába harapott.

– Nekem… nincs sok tapasztalatom a férfiakkal. Vagy orgazmussal.

Simon kéjvágyón mosolygott. Angel soha nem gondolta volna, hogy egy mosolyban ennyi elfogadás és féktelen öröm lehet.

Mosolyával egy időben ujjait meggörbítette a lányban, és olyan mélyen érintette meg egy pontját, hogy Angel felsikoltott az extázisban. Soha nem érzett még ehhez hasonlót, ezt a nyomást és ezt a kielégülést legbelül.

– Nem probléma. – A férfi hosszan megcsókolta. – Mert akkor annyi mindent kipróbálhatunk. Hol vagy a legérzékenyebb?

Angel a mellére tette a kezét. Arca felizzott, amikor látta a férfi szemében a sötét elégedettséget. De nem volt helye jólneveltségnek vagy zavarnak, nem volt helye szégyennek. Csak kéjnek.

– Ó, a kedvenc részem. – Simon pajkosan elmosolyodott, levette száját a lány nyakáról, hogy a mellét rágcsálja. A fájdalom felerősítette a pompás gyönyört, amit az ujjai váltottak ki Angelben. Aztán Simon végignyalta a mellbimbóját. – Imádom, hogy ilyen jól illeszkedsz a kezembe, és hogy ilyen nedves vagy már most. – Úgy ízlelgette a lányt, mintha a kedvenc édessége lenne. A sötétben Angel látta a szemében a kaján csillogást. – Milyen édes az ízed, Angel. Úgy érzem magam, mint egy kanos tinédzser, amikor elképzelem, milyen jól fogod érezni magad rajtam… milyen éhesen fogsz magadba szívni.

– Beszélj tovább. – A lány odaszorította magát hozzá, és feljebb tolta a combját, hogy a férfi mélyebben beléhatolhasson. Újra eljutott a csúcsra, gyorsabban és erőteljesebben.

Életében először nem félt. Ki akart törni, felejteni akart, szárnyalni, elszakadni a múltjától és a jövőjétől.

– Kérlek, Simon. – A férfi nyakába temette arcát, száját a bőrére szorította. Só- és szappaníze volt, és ő legszívesebben egészben felfalta volna.

– Imádom, ahogy megkértél, hogy adjam meg neked, amit akarsz. Imádom, ahogy sürgettél, hogy tegyelek a magamévá, Angel.

A férfi mélyen felnyögött, mikor a lány az erekcióját simogatta. De tovább kínozta ujjaival és szájával, és újra a csúcsra juttatta. Végül a lány zihálva így szólt:

– Azt akarom, hogy bennem legyél, amikor… – Alig kapott levegőt, ahogy ismét közeledett a csúcsra. – Kérlek. Minden szét fog esni, amikor elélvezek. Ránk omlik a való világ… és én elmenekülök. Előled. Magam elől. Nekem… az kell, hogy bennem legyél. Most.

– Biztos vagy benne, Angel?

– Istenem, igen. Mindennél jobban akarom. – Lassan kinyitotta a férfi nadrágját.

Valahogy sikerült megtalálniuk az óvszert a táskájában. Hallotta, ahogy a férfi feltépi a csomagolást, látta, ahogy felhúzza, majd olyan gyengéd tisztelettel csókolta meg, amit Angel évekig nem fog elfelejteni.

– Mondd el még egyszer, mit gondolsz – kérte a lány.

A férfi az ajtótól a falhoz tolta. Ő volt az egyetlen, aki még képes volt racionálisan gondolkodni. Ez tetszett a lánynak. Szerette, hogy ő a vadabbik, az, aki kockáztat, és bátran keresi a kielégülést. Az, aki nem fél bízni a férfiban és önmagában.

– Azt hiszem, ez a legfelelőtlenebb dolog, amit valaha tettem. – A férfi határozottan megcsókolta. – Évek óta nem éreztem magam ilyen elevennek. Olyan vagy, mint egy áldás az égből, egy emlékeztető, hogy még nem haltam meg. – Ujjai illetlenül szélesre tárták a lányt. – És soha többé nem leszek ilyen eleven.

Angel megérezte a pénisz csúcsát, élesen belélegzett. Mindenféle érzetek gyűltek az alhasában, úgy érezte, mindjárt felrobban. A sötétség olyan lepel volt, mely alatt olyan dolgokat kérhetett a férfitól, amiket nappal nem mondott volna ki.

– Azt hiszem, soha többé nem lesz ilyen találkozás az életemben – mormolta Simon rekedten, miközben a lány nedves melegébe nyomta magát, centiről centire.

Angel a nyakába temette arcát, amikor érezte, hogy beléhatol. A férfi szünetet tartott, és megvárta, amíg a lány egy határozott csókkal sürgeti a folytatást.

– Erre nagyobb szükségem volt, mint azt szavakba tudnám önteni. – Simon egyre mélyebbre hatolt a lányba. – Soha többé nem találkozom olyan nővel, mint te. Aki ennyire megőrjít. – Mindketten felnyögtek, amint a férfi teljesen benne volt. – Olyan nővel, aki mellett örülök, hogy ebben a varázslatos pillanatban engedtem a kísértésnek.

A lány átkarolta a férfi kőkemény vállát, és felszínesen lélegzett. Sem a képzelete, sem a Meera apjával való tizennégy évvel ezelőtti találkozása nem készítette fel arra, hogy Simon mennyire be fogja tölteni. Fájtak a combjai, a férfi olyan erősen nyomta szét a csípőjével. A karjai lángoltak, olyan szorosan fogta a férfit. A gyönyör, amit kiváltott benne, a fájdalomtól csak még édesebb lett.

– Jól vagy, Angel?

A lánynak tetszett ez a torokhang.

A csúcspont lassan alábbhagyott, a lány próbaképpen megmozgatta a csípőjét. Simon ujjai erősebben karmoltak a bőrébe, durva lehelete az állát simogatta.

– Szólj, ha fáj. Abbahagyhatjuk.

Angel megrázta a fejét, és megcsókolta a férfit. Simon ajkai édes ízűek és puhák voltak. A férfi birtoklóan viszonozta a csókot.

– Ne… – A mellkasához húzta a férfi kezét. – Én… úgy örülök, hogy találkoztunk, Simon. – A férfi megforgatta a csípőjét, és addig hatolt belé, míg a lány feje a falnak ütődött. Angel megforgatta a szemét. – És nem csak azért, mert ezt tudod csinálni – mondta nevetve.

– Imádom a mosolyod, Angel. – A férfi rövid időre visszahúzódott, és ismét a falhoz szorította a lányt. Ő kifújta a levegőt, és a gerince mintha elolvadt volna. – Kapaszkodj belém, jó?

– Istenem, igen.

Aztán Simon keményen és gyorsan beléhatolt, miközben hüvelykujjával kitartóan nyomást gyakorolt rá. A szája a nyakán volt, fogai végigsimítottak érzékeny bőrén, és ez már túl sok volt. Angel a vállára fonta a kezét, és kapaszkodott.

Minden egyes falhoz ütközéskor zörögtek a képkeretek. A férfi egyre magasabbra és magasabbra lökte, és a lány alhasában egyre nőtt a nyomás.

– Csodálatos érezni téged, Angel – nyögte Simon, és Angel megesküdött volna, hogy minden mozdulatával az összes kéjes pontot megérint benne, mintha varázsolni tudna.

Olyan hevesen elélvezett, miközben fejét a férfi vállára hajtotta, hogy felsikoltott. Soha nem érezte még ilyen intenzíven a testét, nem szerette még ilyen intenzíven, mint ebben a pillanatban, amikor a férfi ilyen kielégülést adott neki.

Simon széles vállai megremegtek, amikor egy utolsó lökéssel ő is elélvezett.

A lány belekapaszkodott, arcát a vállára hajtotta. Úgy érezte, mintha egy örökkévalóság telne el, de aligha volt több néhány lélegzetvételnél.

– Jól vagy? – A férfi lehelete végigsimított a lány halántékánál lévő nedves hajszálakon. Mellkasa emelkedett és süllyedt, izmai még mindig remegtek az orgazmustól.

Angel bólintott, képtelen volt bármit is mondani.

– Nekem… hamarosan mennem kell, de egy darabig még maradhatunk így. – A férfi a hüvelykujjával megdörzsölte a lány szája sarkát. – Rendben, Angel?

Gyengédsége szinte fájt a lánynak. Nem akarta, hogy elmenjen. Itt akart maradni vele a sötétben, belélegezni a szeretkezésük illatát, hagyni, hogy a férfi melege és teste körülölelje.

– Rendben – mondta végül. – Nem bánod, ha én megyek előre? Nem akarom, hogy bárki is itt találjon.

Simon bólintott. Amikor kihúzta magát belőle, a lány élesen beszívta a levegőt. De a fájdalom semmi sem volt ahhoz az ürességhez képest, amit érzett.

A férfi észrevette ezt, és megcsókolta. Aztán olyan gyengédséggel igazította meg a ruháját, hogy a lánynak könnyek szöktek a szemébe. Amikor levált a falról, megingott, combjai remegtek. A férfi azonnal magához húzta.

Az idő túl gyorsan telt, és Angel tudta, hogy komoly bajba kerül, ha nem megy el azonnal. A testvérei rájönnek, mi történt az imént – és a szomorúságot is, amely máris visszakúszott a szívébe.

Egy idegennel csinálta.

Miközben két ajtóval arrébb volt a teljes stáb.

Kiszabadította magát a férfi öleléséből. Kezét az ajtókilincsre tette, de újra megfordult, és megölelte Simont, gyengéden megcsókolta állát. A borosta bizsergette érzékeny bőrét.

– Köszönöm, Simon, hogy megadtad, amire szükségem volt. Hogy megláttad az igazi énemet. Ezt soha nem fogom elfelejteni.

Aztán végigment a folyosón, és visszanézés nélkül belépett a liftbe. Hazafelé menet remegett, de nem bánt meg semmit. Még jóval azután is mosolygott, hogy belépett a lakásba.

Zuhanyzás nélkül feküdt le, mert még néhány óráig élvezni akarta a férfi illatát a bőrén.

Ma élt egy kicsit.

Ma szerzett magának egy darabka boldogságot.

Ma bízott magában és az univerzumban, és megfogadta, hogy mindennap egy kicsit bátrabb lesz.

3. FEJEZET

Anya három napig bujkált. Fel kellett készülnie a következő találkozásra… a lányával.

Rövid ideig fontolgatta, hogy feladja a projektet. De hogyan tudná elviselni, hogy elveszítse a lehetőséget, hogy megismerje a gyereket, akié a szíve egy része?

Negyedik este elment a bungalóhoz, amely korábban a nagyszüleié volt. Virat és Zara most ott éltek, és Zara kis, zárt körű partit tartott. Játszani fog a kis unokaöccsével és unokahúgával, beszél Nainával a forgatókönyvéről, mosolyog a szüleire, megöleli a fivéreit, majd ismét eltűnik.

Büszke volt magára: felnőttként mutatkozott az előkelő társaságban, annak ellenére, hogy négy nappal ezelőtt két váratlan dolog is történt.

A legutóbbi váratlan dolog az volt, hogy terhes lett. Majdnem belehalt a szülésbe, és oda kellett adnia a babát másnak – ez volt élete legtraumatikusabb élménye. A minapi botrányos találkozás után úgy érezte, végre visszanyerte az irányítást az élete felett. Még a jövőbe is reménykedve tekintett.

Kényelembe helyezte magát egy díványon, és éppen nevetett valamin, amit Vikram és Naina mondott, amikor Meera lépett be a nappaliba. Topot és magas derekú farmert viselt. Olyan ragyogó volt, hogy Anyának fájt ránézni. Meera láthatóan felvillanyozva integetett mindenkinek.

Anya ökölbe szorította a kezét, hogy ne meneküljön el. Elmosolyodott, kényszerítette magát, hogy lélegezzen, és számolta a lélegzetvételeit. Már majdnem újra megnyugodott, amikor Meera mögött egy sötét alak jelent meg, olyan széles és magas, hogy Anya kénytelen volt pislogni.

Ő volt az. Az idegen, aki megmutatta neki a paradicsomot. Aki egy pillanatra az övé lett.

Simon itt van Zara partiján. És Meerával érkezett.

Hogyhogy?

Fülsiketítő csend borult rá. A szíve vadul kalapált, amikor Zara üdvözölte őket. Anya hallotta, hogy Meera izgatottan fecseg.

Papa… Papának szólította.

A férfi, akivel Anya szexelt a sötétben, akinek kiöntötte a szívét, ő – Meera apja.

Aki örökbe fogadta a lányát.

Hogy hagyhatta, hogy ez megtörténjen? Miért akarja az univerzum újra elpusztítani?

Éppen akkor ugrott fel a díványról, amikor Zara odavezette őket hozzá.

– El sem tudom mondani, milyen izgalmas, hogy végre találkozunk, Miss Raawal – mondta Meera. Anya torka úgy összeszorult, hogy nyelni is fájt. – Nagy rajongója vagyok a legújabb kollekciójának. – Meera a nadrágja szegélyét húzogatta, és előre-hátra hintázott a lábán. – Tudja, milyen nehéz olyan farmert találni, ami rám való? Túl magas vagyok, és túl gömbölyű, és…

– Adj időt Miss Raawalnak, hogy mondjon valamit – szólt egy mély hang a lány mögött. Az a hang, amely négy nappal ezelőtt mocskos dolgokat suttogott Anya fülébe.

Égett az arca, ahogy a tekintete találkozott a férfiéval. Aki még a szeme villanásával sem árulta el, hogy ismeri.

Mit gondol most róla? Meg fogja tiltani neki, hogy találkozzon Meerával?

– Meera De Acosta vagyok… vagyis az üzleti életben Meera Verma. – A lány kizökkentette Anyát a gondolataiból. – Az anyám…

– Rani Verma, tudom – mondta Anya zsibbadt ajakkal. – Én is örülök, hogy megismerhetem, Miss Verma. A bátyám elismerően beszélt magáról.

– Szólítson Meerának. Elvégre maga tervezi a ruhatáramat a filmhez, és alaposan ki akarom faggatni.

Bár az élete a szakadékba zuhant, Anya kénytelen volt mosolyogni. A lány izgatottsága magával ragadta.

– Ő az apám, Simon.

– Örülök, hogy megismerhetem, Miss Raawal. – Ez úgy hangzott, mintha most találkoznának először.

Követnie kellene a példáját. Végül is felnőtt nő, és nem tett semmi rosszat.

De a lány csak a férfi felé nyújtott kezét bámulta, a hosszú ujjakat a gondosan nyírt körmökkel. Ezzel a kézzel mindenhol megérintette őt. Ezekkel az ujjakkal kényeztette. Ezekkel az erős lábakkal szorította a falhoz, és…

Ó, egek! Így most minden esélyt eljátszott, hogy Meera életének része legyen.

Ez olyan csavar volt, mintha Vikram egyik kasszasiker filmjéből származna.

Minden elmosódott a szeme előtt. Alig kapott levegőt. De mielőtt összeesett volna, Simon ott termett, és erős kezeivel felemelte. A tekintetük találkozott, és a lány látta, mennyire aggódik a férfi, és mennyi kérdése van.

– Jól vagyok – suttogta. Nem akarta felhívni magára a figyelmet, főleg nem a testvéreiét. – Csak egy kis levegőre van szükségem.

Mielőtt elengedte volna a lányt, Simon megfeszítette az állkapcsát, és azt suttogta:

– Beszélnünk kell, Angel.

Más embernek tűnt: követelőzőnek, szigorúnak.

– Nem érzem jól magam – mentette ki magát Meera.

Örülve, hogy megőrizte nyugalmát, Anya megfordult és elment. Érezte Simon tekintetét a hátán – mintha a lelke mélyére akart volna látni.

Anyának elege volt abból, hogy az univerzum játszik vele. El fogja mondani neki az igazat.

Simon a teraszon talált a lányra, ahol a testét megvilágította a holdfény.

Nevetséges volt, hogy ennyire aggódik érte, de a lány annyira megijedt, amikor meglátta, hogy a férfi alig tudott másra gondolni.

Beszélni akart az angyalával.

Miss Anya Raawallal, javította ki magát. Rá kell ébresztenie a lányt, hogy nem folytathatja a kalandjukat. Az csak egy meggondolatlan pillanat volt, mely nem fog megismétlődni.

Léptei nem csaptak zajt a márványpadlón, de látta, hogy a lány vállai megfeszülnek. Hirtelen megfordult. A szeme vörös volt, mereven nézte a férfit.

– Jobban van? – Simon megállt tőle néhány lépésre.

A lány mosolya nem ért el a szeméig, és nem enyhítette a szája körüli feszültséget.

– Ne aggódjon már miattam, Simon.

– Úgy lesz, Miss Raawal. Amint elmondja, mi folyik itt.

Anya nem szólt semmit. A csend szinte elviselhetetlenné vált közöttük.

Amikor korábban észrevette őt, a lány éppen a családjával viccelődött. Nem tudta levenni róla a szemét, ezért feltűnt neki, ahogy a nevetése rémületté változott Meera láttán. De pánikba csak akkor esett, amikor észrevette őt Meera mögött. Akárcsak pár napja a szállodában.

– Valaki megpróbált bántani a szállodában? Itt van az illető?

A lánynak kikerekedett a szeme.

– Nem, semmi ilyesmi.

– Akkor mi folyik itt, Angel? – A szavai követelőzőbben hangzottak, mint kellett volna. – Mitől félsz ennyire? Beszéltél erről valakinek?

A lány felemelte az állát.

– Senkire sem tartozik – mondta olyan acélos hangon, amilyet Simon még nem hallott tőle.

El kellene mennie. Semmi köze az egészhez. És nem vezetne semmire, ha továbbra is foglalkozna vele. Különösen most, hogy tudja, nem akárki, hanem a filmipar fontos személyisége.

Anya Raawal, a nagy hatalmú Raawal fivérek húga. És túl fiatal hozzá.

Az az egy találkozás bőven elég volt.

Mégis ott maradt, az esze és az irracionális vágy között, hogy a lány közelében legyen. Hogy megértse őt. Hogy segítsen neki.

– Még a testvéreidre sem? – kérdezte.

– Rájuk főleg nem.

Simon közelebb lépett, de nem ért hozzá. A bőre bizsergett. A lány szeme tágra nyílt, és a férfi tudta, hogy ő is érzi a vonzalmat. A vágyat, hogy még egyszer megízlelje az ajkát.

– Miről mondtál le évekkel ezelőtt?

– És te kit gyászoltál? – Anya felnézett rá, felfedve a nyakát, amit a férfi újra meg akart csókolni.

– Ranit, a feleségemet. Most pedig válaszolj a kérdésemre, Angel.

Könnyek gyűltek a lány szemébe, a szája remegett.

– Nem fog tetszeni.

– De el akarod mondani.

Valami köze van hozzá. Az arcára volt írva.

Simon gyomra összeszorult a félelemtől. Vissza akart vonulni, el akart távolodni ettől a nőtől, akivel rá nem jellemző módon viselkedett.

Egyetlen könnycsepp gördült végig Anya arcán, sietve letörölte.

– Tizenhárom évvel ezelőtt örökbe adtam a lányomat. – Mély levegőt vett, hogy visszatartsa a zokogás. – Amíg négy napja nem láttam, nem is tudtam, mekkora űr tátongott az életemben – szorította kezét a mellkasára.

Közlése úgy érte Simont, mint ütés a gyomorba. Hátrahőkölt.

– Láttad Meerát a próbákon.

Anya bólintott, és szaggatottan lélegzett, de nem sírt.

– Az anyajegy a bal szemöldökén… Bárhol felismerném.

Simon újabb lépést hátrált. Úgy érezte, mintha kihúznák a talajt a lába alól.

– Te tudtad, hogy ő a lányom?!

Anya összerezzent, és Simon ekkor döbbent rá, mennyire igazságtalan a vádló hangja. Káromkodást eresztett meg.

– Ne haragudj. Persze hogy nem tudtad. Ezért döbbentél meg úgy, amikor megjöttünk.

Az örökbefogadást Rani intézte, őt nem érdekelte az egész, csak boldog legyen a felesége. Egy terhes tinédzser gyereke – csak ennyit mondtak nekik.

Megfordult, és egyszerre új megvilágításban látta Anyát.

– Nagyon fiatal lehettél.

– Tizennyolc voltam, amikor megszültem.

Ez villámcsapáskét érte Simont. Csak néhány évvel volt idősebb Meeránál, amikor teherbe esett!

– Mi van az apjával?

– Könnyű célpont voltam a számára. A szüleim állandóan a média középpontjában álltak, csomó cikk és interjú jelent meg, amikben azt firtatták, hogy én vagyok-e a család tehetségtelen gyereke… Csak néhány üres ígéretet kellett a fülembe suttognia, és máris odaadtam magam neki.

– Téged senki sem hibáztathat azért, amit ő tett.

Látta, hogy a lány szemében felvillan valami, amitől legszívesebben a karjába rántotta volna, és szorosan átöleli. Ehelyett várt, mert tudta, hogy Anya valami mást akar mondani.

– Nem sokkal a szülés előtt mentálisan kimerültem. Arról nem is beszélve, hogy vérszegény voltam. Nem bízhattam a szüleimre egy kisbabát. Vikram az anyagi gondjainkkal volt elfoglalva, és azzal, hogy megpróbálta féken tartani Viratot. A nagymamámnak is sok dolga volt velem. Én… tiltakoztam, de Meerának ártottam volna, ha megtartom. Nem álltam készen rá, hogy felneveljek egy gyereket.

– Nem tartozol magyarázattal, sem nekem, sem másnak.

– Szeretném, ha tudnád, hogy azért adtam örökbe, hogy jobb élete legyen. – Az arckifejezése fájdalmasan őszintének tűnt. – Nem azért, mert nem szerettem.

A férfi lenyelte a fájdalmat, amit a lány vallomása fakasztott fel benne. De bármin is ment keresztül Anya, és bármennyire is szörnyű volt, az már a múlté. Bármilyen érzéketlenül is hangzott, ez nem az ő problémája. Nem kell foglalkoznia Anyával és a bánatával.

Ő csak Meera jóllétéért felelős. Ezért a szenvedélyes, de törékeny nőért nem.

– A döntésednek köszönhetően Meera a mi lányunk lett – mondta, anélkül hogy ránézett volna a lányra. – Rani szerette Meerát. Ő Rani lánya, sokkal inkább, mint az enyém.

– Persze hogy az.

Simon csodálta a lány erejét. De a bánata olyan volt, mint a pajzs, amivel mindenkit távol tart magától.

– Mit akar tőlem, Miss Raawal?

A férfi rájött, hogy ő csak átmeneti kikapcsolódás volt Anyának. Akinek az iránta való vonzalma sokkal kevesebbet jelent, mint a lánya iránti szeretet.

– Nem akarok semmit. Meera szép és boldog, de mindenekelőtt a maga lánya. Soha nem tennék semmit, ami veszélyeztetné a boldogságát és a biztonságát.

Simon bólintott. Lenyűgözte a lány akaratereje és az a kecsesség, amellyel összeszedte magát.

– De? – Bosszúság volt a hangjában. Önmagával szemben.

Vajon azért lett rabja ennek a nőnek, mert ő húzta ki a cölibátusból? Vagy azért, mert vele jobban érzi magát, mint bárki mással?

Rani mindig is cukkolta, amiért sohasem érzékelte a hangulatot egy helyiségben. De ezzel a nővel mindent érzékelt, a legapróbb rezdüléseket is. És ami még rosszabb: csodálta őt.

– Nem terveztem semmit. – Anya hangjába ismét acélos erő költözött. – Nem ültem le, és nem gondolkodtam, mit fogok tenni, ha találkozom a szeretett gyermekemmel. Csak nézni fogom, ahogy járkál? Vagy rontok a helyzeten azzal, hogy vadul szexelek a dögös apjával? Maradjunk a második lehetőségnél, mert az életem még nem elég izgalmas. – A mellkasa emelkedett és süllyedt, gyönyörű barna szemeiben düh izzott.

Simon nevetett, olyan hangosan, hogy néhány madár felröppent a korlátról. A lány meglepetten bámult rá.

– Dögös apa? – kérdezte a férfi.

Anya vörös arccal villantotta rá a szemét.

– Örülök, hogy legalább egyikünk viccesnek találja. – Hirtelen olyan ingerülten hangzott, hogy a férfi majdnem megint elvesztette a nyugalmát. Aztán felsóhajtott: – El kell hinnie nekem, hogy…

– Anya. – A neve könnyedén jött az ajkára. Szerette kiejteni. – Nem kell bocsánatot kérned. Sem tőlem, sem bárki mástól. De a fenébe is…

– Kérdezhetek valamit? – kérdezte halkan a lány.

Simon bólintott. Minden kívánságát teljesítené, legyen az bármilyen szokatlan, ha ezekkel a nagy szemekkel és ezzel a komoly arckifejezéssel néz rá.

– Kérlek, ne változtasd meg a terveidet. Ne vidd el innen, csak mert én is itt vagyok. Én csak látni akarom őt – nézett fel, mintha az égiek adnának választ. – Csak néhány hónapig, a forgatás alatt. Örülnék neki. Én… – Nagyot nyelt. – Akkora megkönnyebbülés nekem, hogy szeretik. Nem is kívánhattam volna neki jobb otthont. Ez az egyetlen dolog, ami elviselhetővé teszi a fájdalmat.

– Meera jólléte mindennél fontosabb számomra. – Erre Simonnak ugyanúgy emlékeztetnie kellett magát, mint a lánynak. – Kezdettől fogva nem örültem, hogy idejön. Nem tetszik, ahogy a filmipar kihasználja a gyengéket.

– Rajta tartom a szemem. – Finom pír borította el sápadt arcát. – De azt nem mondom el neki, hogy ki vagyok, megígérem. A bátyám produkciós cége a legbiztonságosabb hely számára, és a következő hónapokban úgyis a forgatáson leszek jelmeztervező. Senki sem fog meglepődni, hogy a közelében vagyok. Ha ez segít, azt is megmondhatod… Meerának, hogy megkértél, tartsam rajta a szemem.

– Nem jelent ez számodra pluszterhet?

Anya megrázta a fejét.

– Ha tehetném, minden fiatal lánynak felajánlanám, aki a szakmába érkezik. Tizenévesen engem is kihasználtak, emlékszel? Vikram a mai napig bánja, hogy nem tudott megvédeni. Most már megértem.

Simon szerette volna hinni, hogy a dolgok nem lesznek bonyolultak. Hogy az érzelmeik nem fognak az útjukba állni. Hogy ez az átkozott vonzalom közöttük, az intimitás, amit már megosztottak egymással, nem fog mindent újra tönkretenni.

Bólintott, és elindult befelé. Már majdnem az ajtóban volt, amikor megkérdezte:

– Miért mondtad ezt el nekem?

– Hogy érted?

– Elvileg én lennék az utolsó ember, akinek elmondanád, hogy te vagy a gyerekem biológiai anyja.

A lány odament hozzá, és a férfi észrevette, milyen elegánsan mozog, milyen stabilan áll a könnyek és a pánik ellenére.

– Miért ne mondanám el neked? Elvégre a lányod. Az után az este után az az érzésem, hogy…

– Csak szex volt, Miss Raawal – mondta Simon, és igyekezett a lehető legnagyobb távolságot tartani. – Átkozottul jó szex, de semmi több.

Anya felemelte az állát.

– Tudom. De kedves voltál hozzám. Szóval bízom benned, akár tetszik, akár nem. És soha nem tennék olyat, amivel bántanám Meerát. Vagy téged.

Ez megdobogtatta a férfi szívét. De mivel csak bámult Anyára, a lány élesen megkérdezte:

– Van valami oka, hogy ma este utánam jöttél? Az idegen nő után, akit magadévá tettél a falnál?

Elégedettség csillogott a szemében, amikor Simon hallgatott. A válasz ott lógott kettejük közt, szavaknál egyértelműbben.

– Talán ezért nem tudtam eltitkolni előled. Úgy éreztem volna, hogy játszmázom veled. És utálok mások érzéseivel játszani. Főleg ha a tét ilyen nagy. – Anya megdörzsölte az arcát, és megfeszítette állkapcsát. – És annyira belefáradtam, hogy a sors közbeszól. Ezúttal én veszem át az irányítást.

Emelt fővel sétált el Simon mellett. Az illata megmaradt a férfi orrában, és betöltötte a tüdejét. Bármennyire is szerette volna tagadni, tudta, hogy számára Anya nem csupán egy nő, akivel egy meggondolatlan pillanatban szexelt. Vagy az a nő, aki életet adott Meerának.

Sokkal több ennél.

Hogy a dolgok olyan egyszerűek legyenek, ahogyan mindketten akarták, nincs más választása, mint távol maradni tőle.

4. FEJEZET

– Ugye nem kedveli az apámat? – kérdezte Meera a futópadon.

Anya ceruzájának hegye hangos reccsenéssel tört el. Óvatosan félretette a ceruzát, és becsukta a vázlatfüzetét.

Az elmúlt napokban Meera számtalan kérdéssel zaklatta – Raawalékról, a filmiparban betöltött státuszáról, a kapcsolatairól, barátairól, hobbijairól és arról, hogy melyik bollywoodi sztárba van épp belezúgva.

Anya minden reggel megjelent a luxusszállodában, hogy a vázlatain dolgozzon, miközben Meera vívó- és íjászleckéket vett és próbált. Annak ellenére, hogy elhatározta, hogy ezt a lányával töltött időt ajándéknak tekinti, és nem kötődik hozzá túlságosan, tudta, hogy már régen megszerette. Meerában volt valami hihetetlenül bátor, pont olyan volt, mint a harcos királynő, akit a filmben alakítani fog.

Napközben Meera végtelen lelkesedése lekötötte Anya figyelmét, de éjszaka az apjára gondolt, s ez ébren tartotta.

– Talán tévedek, és mégis kedveli őt – rántotta vissza a jelenbe Meera. A haja copfba volt kötve, és lélegzetelállítóan hasonlított Anya anyjára.

– Nem ismerem eléggé – mondta diplomatikusan.

– Mindig, amikor értem jön, maga teljesen feszült lesz. Apa mostanában nem volt önmaga, szóval ha esetleg olyat mondott, ami felidegesítette…

Anya arca lángolt.

– Olyan keveset beszélgetünk, hogy fel se tud idegesíteni.

– Nem szereti, hogy itt vagyok, tudja… mármint hogy színészkedem. Szóval ha mondott magának valamit a Raawal House of Cinemáról vagy az iparágról, kérem, ne vegye magára. Nem akarom elveszíteni a barátságát, Miss Raawal.

Anya mellkasa összeszorult.

– Addig vagyok a barátnőd, ameddig csak akarod. Ezen semmi sem változtathat, amit apád mond, Meera. – Amint a film forgatása véget ér, Meera eltűnik Anya szívének egy másik darabjával együtt. – Miért érdekel a színészet? Az… anyukád miatt?

Meera tágra nyílt szemeiben fájdalom tükröződött, amikor az édesanyjára gondolt, de egyben öröm is.

– Részben. Sokszor láttam a filmjeit, és válaszolt a kérdéseimre a filmekkel és a kulisszák mögötti pletykákkal kapcsolatban. – Megállította a futópadot, és a törölközője után nyúlt. – Az iskolában nagyon szerettem volna színházba járni és táncolni. Egyszerűen imádok színészkedni. Örökbe fogadtak, szóval nem lehet a véremben, de valahonnan biztosan örököltem.