Molnár Ferenc

A vörös malom

Színjáték két részben, huszonhat képben

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Személyek

Emberek:

János

Ilonka

a felesége

Tanító

Etel

a felesége

Költő

Palmyra

Postatiszt

Öreg szolga

Képviselő

Marcsa

Bábuk

Mima

Alfonz

Laribella

A férj

Croupier

Bíró

Francia nő

Portás

Öreg kártyás

Fiatal kártyás

Szobalány

Levélhordó

Groom

Pincér

Maître d’hotel

Fräulein

Kártyások,

málhahordók,

pincérek,

parasztok

Ördögök:

A Rex Infernus

Adjutánsa

Magister

Malacoda

Rubicante

Draghignazzo

Alichino

Calcabrina

Scarmiglione

Cagnazzo

Barbariccia

Libicocco

Ciriatto

Graffiacane

Farfarello

Árk-ördögök,

zászlótartók,

ördögfiókák

Történik a pokol mélységes fenekén

Első rész

A pokolban. A szín háttere: sima fekete függöny. Vérvörös szőnyeg a földön. Ugyanilyen szőnyeggel bevont lépcső vezet le a színpad egész szélességében a zenekarba. A zenekarban karosszékek, szemben a színpaddal. A színpadon oldalt földgömb, állványon. Kis ideig üres a színpad.

MALACODA ÖRDÖG

nagy amerikai pápaszemmel, vörös zubbonyban, balról besiet, a középig jön. Drót nélküli telefonkészüléket hoz, ezt szájához és füléhez illeszti: Halló! Igen. – Itt a pokol mélységes feneke. Igen, kérem. A Magister kísérleti telepe beszél. Én vagyok, Malacoda adjunktus. Tudomásul veszem és a Magisternek azonnal jelenteni fogom. Értettem, kérem. Igen, őfelsége, az udvar és a magas kormány elindult és néhány perc múlva program szerint ide érkezik. Köszönöm.

[Balról besiet a Magister. Mérnök, feltaláló a pokolban. Talpig vörösben. Frakkja, nadrágja, harisnyája, cipője vörös, csak inge, nyakkendője és mellénye fehér.]

MAGISTER

Nos, Malacoda?

MALACODA

Ebben a pillanatban jelentik telefonon, mester, hogy az udvar elindult. Néhány perc múlva itt lesz őfelsége és a kormány.

MAGISTER

Köszönöm, Malacoda. Csodálkozva nézel rám. Fanyarul mosolyog. Igazad van. Szégyen, de izgatott vagyok. Kérlek, ezen a nagy napon állj fokozottabb mértékben rendelkezésemre.

MALACODA

Hű szolgád és bámulód, uram, fél millió év óta. Jóban, rosszban. Ideges vagy.

MAGISTER

A hiúság teszi. Nem csoda. Még itt a pokolban is fázom ettől a naptól. Malacoda! Ma megindul, először indul meg a gép, a nagy találmány, amelyen félmillió év óta dolgozunk. Elgondolni, hogy annyi munka, annyi kínlódás után, végre kész és publikum elé kerül! Elgondolni, hogy ott áll, lent a nagy gépteremben, befűtve, minden porcikájában munkára készen és hogy ma végre megmutathatja, mit tud. Az én találmányom, pokoléletem nagy műve, a vörös malom, a Corruptor Magnus, a Psychocorruptor Infernalis, a pokoli gondolat és az ördögi ötlet legszebb mechanikai csodája!

MALACODA

A te lángeszed dicsősége, mester! Te vagy a pokol Marconija!

MAGISTER

Kevés!

MALACODA

A pokoli Edison!

MAGISTER

Még ez is kevés!

MALACODA

Te vagy a poklok Leonardo da Vincije!

MAGISTER

Ez már beszéd! Ah, Malacoda, csakhogy ma végre odajuthattunk, hogy levethettem a munkászubbonyt és felölthettem az ünnepi ruhát felséges uralkodóm tiszteletére, aki eljön az ő kíséretével, megtekinteni a találmányomat. Ah… Malacoda! De hagyjuk most a lírát. Nem kell érzékenység. Hidegvér, ezer szem, nyugodt kéz. Milyen az új frakkom?

MALACODA

Kifogástalan.

MAGISTER

Mert erre is sokat adok. Nem vagyok elhanyagolt szobatudós. A zseni legyen szép, kívülről is. Zsebkendőt tart az orra alá. A parfümöm?

MALACODA

Bódító.

MAGISTER

Szintetikus. Magam kevertem. Sokkal intenzívebb, mint az igazi záptojás. Kénhidrogén és ammóniák. Csoda büdös. Kéjjel szagolja.

MALACODA

Elragadóan büdös.

MAGISTER

Köszönöm ezt a kis hízelgést is, Malacoda. Jólesik. Kezet szorít vele. De most munkára. Az utolsó ellenőrzés. Az utolsó utasítások. Tapsol. Scarmiglione! Alichino! Calcabrina! Cagnazzo! Barbariccia! Libicocco! Draghignazzo! Ciriatto! Graffiacane! Farfarello! Rubicante!

[A megnevezett munkás-ördögök nevükre egyenként beszaladnak. Mindeniknél valami gépész-szerszám van. Jobbról-balról jövet köréje kuporodnak. Barbariccia lemegy a zenekarba.]

MAGISTER

Már jelezték az udvar érkezését. A bemutatás nagy napja elkövetkezett. Ti hű munkatársaim voltatok a gép megépítésében. Ma mutassátok meg, hogy igazán a tűz gyermekei vagytok, és méltók vagytok a nevekre, amiket a nagy Dante adott nektek. Legyetek fürgék, ügyesek, gyorsak és okosak a kezelésben.

A MUNKÁSOK

Igen, mester.

MAGISTER

Rendben van minden?

A MUNKÁSOK

Igen, mester.

MAGISTER

Emeltyű, szellentyű, billentyű, forgattyú, tolattyú, lengettyű, dugattyú, lövettyű?

A MUNKÁSOK

Rendben van, mester.

MAGISTER

Kelepek, telepek, szelepek?

A MUNKÁSOK

Igen, mester.

MAGISTER

Alapok, kalapok, falapok?

A MUNKÁSOK

Igen, mester.

MAGISTER

Minden legkisebb részecske jól simul, nyomul, mozdul, tolul, fordul?

A MUNKÁSOK

Simul, nyomul, mozdul, tolul, fordul.

MAGISTER

Hát akkor…

[A nézőtérre belép egy ördög, a pokol királyának adjutánsa.]

MAGISTER

Nos? Mi az?

ADJUTÁNS

harsányan kiáltva: Vexilla prodeunt Regis Inferni!

MAGISTER

Ah! Máris? A szívére teszi a kezét. A munkások felugrálnak.

BARBARICCIA

a zenekarból: Vexilla prodeunt Regis Inferni!

MAGISTER

Vexilla prodeunt! Őfelsége zászlói közelednek! Itt a nagy pillanat! Gyorsan! Cagnazzo, Barbariccia! A reflektorokhoz! Malacoda, szólj a zenekarnak! Scarmiglione, a dinamóhoz! Alichino, a lendkerékhez! Calcabrina, a kazánokhoz! Libicocco, a centrifugához! Draghignazzo, a manométerhez! Ciriatto, az olajozókhoz! Graffiacane, a hanglemezekhez! Farfarello, az áttételekhez! Rubicante, fel a gépmesteri hídra!

[Ahogy mondta, mind elrohantak, jobbra-balra. Most egyedül marad. Egy-két lépcsőt lejön a zenekarba. A színfalak mögött megszólal az Ördöghimnusz. A nézőtéren át bevonul a Sátán, a pokol királya, udvarával. Elöl jön az adjutáns, aki az imént kiáltott. Utána a két zászlótartó a két fekete-vörös zászlóval. Utánuk egyedül a Sátán, talpig vörösben, hatalmas szarvakkal, koronával a fején. A Sátán után a hét árk-ördög, kis koronával a fejükön, kétágú villával a kezükben. Lassan vonulnak előre. A két zászlótartó a zenekaron át a lépcsőzetre megy és jobbról-balról feláll. A zene elhallgat.]

MAGISTER

Hódolattal üdvözlöm ő pokoli felségét, hatalmas uramat, aki megtisztelte szerény munkám hajlékát.

ADJUTÁNS

Őfelsége szívesen jött a nagy hírű találmányt megtekinteni. Reméli, hogy nemcsak az ő megelégedését, de az egész pokolfajzat dicsőségét fogja kivívni a mester találmánya. Őfelsége azt kívánja, hogy minden felesleges ceremónia mellőzésével azonnal térjünk a dologra.

MAGISTER

A felség óhaja parancs. Méltóztassanak helyet foglalni.

[Az udvar bevonul a zenekarba és helyet foglal a karosszékeken. A két zászlótartó lemegy a lépcsőn és jobbról-balról a földre kuporodik.]

MAGISTER

felszalad a színpad közepére: Úgy hát… Felséges uram, magas kormány, engedelmükkel röviden ismertetni fogom találmányom lényegét. Én egy emberrontó gépet csináltam. Műszaki neve: Psychocorruptor. Psyché: az lélek. Corrumpere: annyit tesz mint: elrontani. Tehát: „Psychocorruptor” azt jelenti, hogy lélek-elrontó. Az én gépem igazi büszke ördögi gondolat. Beledobsz egy ártatlan, tiszta, becsületes embert, és egy óra múlva a másik végén kijön egy kész gazember. Ez az egész. Hogy mi volt vele a célom? Semmi. Szeszélyből csináltam, mint Edison a gramofont. Ötletből, viccből, nyugtalanságból, gonoszságból, zseniből! Ördögi feladat: rontani. A jóból rosszat csinálni. És ezt produkálja ez a hatalmas malomgép, amely itt lent türelmetlenkedik a lábunk alatt a nagy gépteremben. A jó emberből rosszat csinál. Ahogy beledobod a jó embert, sorra őrli meg az illúzióit, koptatja a hitét, szaggatja a tisztességét, megtöri a szeretetét, bepiszkolja a szerelmét, megkeményíti a szívét, elveszi a becsületét – megőrli, mint a malom, mindazt, ami benne nemes, ami isteni!

AZ UDVAR

Bravó!

MAGISTER

meghajol: Fenn a földön vannak már régóta ilyen emberrontó intézmények. A nagyvárosok. Az ártatlan vidéki jófiú felmegy Párizsba és húsz év alatt Párizs elrontja. De ez húsz év. Az én gépem ezt egy óra alatt végzi el. Rohamosan vágtat át az ember a malom rekeszein, lélegzethez se jut, s a gép elvégzi hatvan perc alatt ezt, amihez egy romlott nagyvárosnak évtizedekre van szüksége. Félmillió évig dolgoztam, felséges uram, ezen a gépen! Néha már-már kedvemet vesztettem, de akkor eszembe jutott, hogy milyen istentelen gazságot csinálok – és ebből újra meg újra erőt merítettem. Ma végre itt áll készen a bemutatásra, az első kísérletre. Felhasználtam hozzá mindazt, amit az emberi kutatás a mai napig kitalált. Teremteni mi nem tudunk, felség. De amit más teremtett, azt rosszra felhasználni a lángész szikrázásával – ez a mi dicsőségünk.

AZ UDVAR

Bravó!

MAGISTER

Nincs az az anyag, nincs az az erő, nincs az a gépészi kombináció, ami ebben a malomban benne nem volna. Holt és élő anyag keveredik benne egy csodaszörnyeteggé, melynek külseje érc, de belseje izzik, nyüzsög, a mindentől ami benne van.

ADJUTÁNS

Őfelsége azt kérdi, hogy mégis, milyen anyagokból és milyen szerkezetekből van összetéve a malom.

MAGISTER

Van ebben minden, felséges uram, de itt nem üres szó az, hogy „minden”, de minden, minden van ebben a gépben.

Ha felségteknek van türelme hozzá

Picinyke részét elmondhatom annak,

Mi benne ég, forr, mozdul, fordul,

Simul, hajlik, lendül, visít, csikordul!

Van benne vas, nikkel, réz, ezüst, bádog,

Gleccserjég, gramofonlemezen átok,

Kutyagyomorsav, drótkötél, kő, festék,

Festett képek, szép reggelek és esték,

Van benne durhigany, szén, selyem, fa, tolattyú,

Lánc, kapocs, anyatej, élő hattyú,

Platina, vér, higanygőz, tövis, éter,

Fogideg, esővíz, jódezüst, mikrométer,

Napfény, holdfény, sróf, kéksav, csepű, gyanta,

Ópium, brokát, cukor, zenebanda,

Kvarcfény, orgonasíp, mész, gőz, gáz, posztó,

Glicerin, cérna, kard, áramelosztó,

Keresztfejvezetéktartó, planéta,

Gumi, női haj, csalán, spirochéta,

Rubintengelyágy, békateknő, új bor,

Csikóbőr, pajzsmirígy, csigabibor,

Szakállszőr, porcelán, szíj, rózsabimbók,

Májmétely, kénsav, mákony, pisztoly, csimbók,

Alizarin, bőr, rozsda, drót, sár, túró,

Tartalékkapocságy, bróm, gyémántfúró,

Szög, nyirok, ólomszuperoxid, kókusz,

Tű, gyapot, zománc, kés, fékpofa, lókusz,

Gyöngyház, jég, kamgarn, finomszövésű,

Cső, lift, só, kén, fű, áramszedő fésű,

Lengettyű, sóhaj, tömszelence, kaptár,

Arany, hamuzsír, pálmabor, naptár,

Madártoll, kapcsolócsap, tányér, tálca,

Gyopár, tengervíz, gyapjú, rostélypálca,

Izzadság, zongora, ital, étel,

Falevél, fogaskerékáttétel,

Turbina, lószőr, olló, lencse, borsó,

Fenyőtoboz, kormánycsavarorsó,

Konnektor, kompresszor és kommutátor,

Kastély, palota, villa, kunyhó, sátor,

Kert, part, hegy, völgy, sírás és kacagások,

Felhők, szerelmek, kéjes halódások,

Ölelések, ölelések, csalódások

Minden, ami kapcsol és ami bont…

Minden, ami kapcsolódik… és ami ront…

Minden van benne. Milliónyi szóval

Csak milliomodrészét mondhatnám el

Annak, mi benne ég, forr, mozdul, fordul,

Simul, hajlik, lendül, visít, csikordul, [bocsánat

S beszél!… Mert végül… Van benne… Ah

Az izgalomért, mely úrrá lett most rajtam,

De felnyerít az ördögvér a szívben,

És lobbot vet az ősi tűz vad lelke,

Mert még valami van benne, felségtek,

A nélkül hitvány földi eszme lenne…

Felséges uram… ember van benne!

[Izgatottan, fáradtan ül le a lépcsőre, ott vizionáriusan, transzban, halkan mondja:]

MAGISTER

Preparált emberek vannak benne, felséges uram. Rab lelkek és testek, amiket a földön fogdostam össze. Itt a nagy műtőteremben sokezer éves életre preparáltuk őket. Vágtuk a testüket, hipnotizáltuk a lelküket… szereket kaptak… elevenen vannak bebalzsamozva… élő bábuk… némelyiknek három szíve van… és nincs veséje. A másiknak kiszedtük az idegeit. Az agyvelejükön lékek vannak. Az egyiknek nincs becsületérzése. A másiknak háromszoros adag érzékisége van. Az egyik csak felejt. A másik csak emlékezik. A harmadik csak hazudik. Élnek és mégis bele vannak komponálva a gépbe. Sugarak és áramok igazgatják őket. Lemezek beszéltetik őket. Könnycsatornák ríkatják őket. Csiklandós sugarak nevettetik őket. Erős áramok forralják őket. A szerelmük égő hipnózis… a gonoszságuk alkohol… a közömbösségük kokain… a rajongásuk hasis… Rettenetes dolgot csináltam a rabjaimmal… de most felségesen játszanak benne a gépben… úgy illeszkednek bele, mint a kerekek, szíjak, csavarok, dugattyúk… összejátszanak a géprészekkel, a sugarakkal, az áramokkal… Hirtelen felkiáltva: Óhajtod látni a babáimat, felség?

ADJUTÁNS

Őfelsége a legnagyobb érdeklődéssel kéri az ily módon preparált ember-bábuk bemutatását.

MAGISTER

felszalad a lépcsőn: Rubicante!

RUBICANTE

beszalad, megáll.

MAGISTER

A babákat!

RUBICANTE

Igenis, Magister. Leszalad a lépcsőn, a zenekarban csapóajtót nyit fel, a mélységben eltűnik. Hallatszik, amint mondja: A magister a babákat kéri!

MAGISTER

A babák jégen vannak. Emberi szervezetük nem bírná ki a mi klímánkat.

[A babák menete megjelenik a csapóajtóban, felmegy a lépcsőn. Az ördögök körülveszik, terelik őket. A babák: a második felvonás összes szereplői, Mima kivételével. Mind abban a ruhában vannak, amelyben szerepelni fognak. Lassan vonulnak fel, szomorú, élőhalott, néma menet, lehunyt szemű, hipnotizált rabok. Fenn a színpadon megállnak.]

MAGISTER

gyönyörködve és büszkén mutat rájuk: A malomköveim, felség! Most némák és bágyadtak. Olyanok, mint a halottak. De ha az áramvezető sugár éri őket, életet kapnak. Rubicante! A viola sugarat!

[Viola sugár suhan végig a csoporton. A babák lassan élednek, mozdulnak, előbb igen halkan, majd fokozatosan hangosabban beszélnek. Valamennyi egyszerre kezdi mondani a szerepét, amit a második felvonásban mondani fog. Csevegés, sírás, nevetés, kiáltozás, összevissza, mozgással.]

MAGISTER

vezényelve: Vissza a sugarat!

[A sugár lesuhan róluk. A lárma elhalkul, majd egészen elhallgat. Megint a néma, mozdulatlan, halott csoport.]

MAGISTER

Vigyétek őket le a gépterembe!

[Az ördögök kiterelik a csoportot jobbra.]

MAGISTER

Rubicantéhoz, aki nem ment ki: Most hozzátok Mimát!

[Rubicante lerohan a lépcsőn a mélységbe.]

MAGISTER

Most, felséges uram, most jön a fő-baba! A nő! A nő, aki ront. A szép. A gonosz. A nő.

[Rubicante és az iménti ördögök a mélységből felkísérik a lépcsőn Mimát. Mima fehér ruhában, sápadtan, lassan megy fel a lépcsőn, mint ahogy a többi baba ment. Fenn a színpad közepén megáll. Az ördögök tisztelettel, lábujjhegyen elhúzódnak tőle, a színpad sarkában a földre kuporodnak.]

MAGISTER

Nézd felséges uram, milyen tökéletes! Lángok lobognak a bensőmben, ha nézem. Évezredek kellettek, amíg kitenyésztettem az emberek közt. Egy babiloni leányon kezdtem. Túlságosan vérengző volt. Akkor a lyoni szűz mártírok véréből kevertem rokont egy generációjához. Aztán Messalina-vért kapott. Mikor nem volt elég kegyetlen és elszánt, egy Borgia-rokont kevertem a családjához. Van benne egy Bonaparte-rokon vére. Van benne Petrarca-vér, hogy lágy és költői legyen. Beethoven-vér. És minden nagy komédiás véréből egy csöpp, a régi görög színészektől egészen Duséig! Mikor megvolt, megszületett, felnőtt, elkárhozott, elraboltam és a műtőterembe vittem, felség. Az ereiben megkettőztem a vérmennyiséget. Az idegeihez még egy idegrendszert szőttem a testébe. Most két ideghálózat reszket benne. A szívéhez még egy szívet ültettem. Most két szíve van.

ADJUTÁNS

Hogy hívják?

MAGISTER

Mindegy. Neve nincs. Én Mimának hívom, mert az latinul komédiásasszonyt jelent.

ADJUTÁNS

Mit tud?

MAGISTER

Mindent tud. Ha én a sugárral igazgatom. Ő az én nagy rontógépemnek a szíve közepe. Felség, óhajtasz mintát látni abból, amit tud?

ADJUTÁNS

Őfelsége kívánja.

MAGISTER

a színpad bal szélére megy, az ott elhelyezett kis villanyos kapcsolótáblán megmozdít egy konnektort: Méltóztassanak figyelni. Rábocsátom az áramvezető sugarat. Fel fog éledni. Mozdulatára éles fénysugár éri Mima arcát.

MIMA

lassan megmozdul, kinyitja a szemét, elmosolyodik, fellélegzik, jobbról-balról a két szívére teszi a kezét.

MAGISTER

Méltóztassanak figyelni. Bemutatom, hogy hogy tud szeretni. A konnektorhoz nyúl. A sugár megrezzen Mima arcán.

MIMA

nagy, forró szenvedéllyel: Szeretlek minden idegemmel, te szép, erős forró legény, törj magad alá, csókold sebesre a számat, imádlak mint az Istent, meghalok érted, meghalok érted…