1

hát

te?

rád

várok

de

én

ma

nem

jövök,

akkor

is

vársz?

akkor

is,

sőt,

írok

erről

egy

verset

arról,

hogy

nem

jövök?

arról

kötet

lett,

maradhat?

2

vágyálom

éppen

előt em

fordulj,

kérlelem

csendben

a

tekinteted

szeretném

vajon?

hajad

borzolod

tompán

pislognak

a

fények

a

színpadon

mozdulatlan

válladért

remegnek

uj aim

túl

korán

nem

kívánsz

a

létezésemről

se

tudni,

elégek

ha

elfogy

a

levegőm

neked

elég

lesz?

3

a

találkozás-jelenet

kilincs

te

az

egyik

oldalról

te

pedig

a

másikról

egyszerre,

mehet

és

tessék

(szűk

a

rés)

(rövid

szavakkal)

ne

haragudj

(lehelve)

semmi

baj

(hagyja,

hogy

tekintetét

bevésse)

(remegés)

köszönöm,

megvagyunk

–

elnézést

talán

fordítva

kel ett

volna

hazudnunk

alku

későn

hívtalak

mégis

megjelentél

ha

nem

jöhetsz

mel ettem

akkor

csak

követnél

elszámolás

egy

meg

egy

lépcsőfok

egy

magasság

két

ritmuszavar

egy

lopot

pil antás

egy

céltalan

óhaj

két

párhuzamos

egyenes

–

a

végtelenben

majd

összeér?

egy

harmadik

fél

4

titok

vigyázunk

az

érintéssel

mintha

aranyáron

mérnék

síró

koldusként

mástól

lejmolunk

ha

elfordulnak

megkönnyebbülhetünk hisz

gazdagok

vagyunk

másé

sarjadó

élet

haldokló

remények

megtartanál?

nem

zuhanok

szíved

dobbanása

bordáim

közt

zajong

álarcot

rajzolok

még

lehul

ne

kapkodj

összeszedem

magam

a

sötétben

kezed

nyomát

simogatom

a

karomon

leheleted

csillog

a

hajamon

5

rend

a

szükség

törvényt

bontana

a

gondviselés

meghúzza

a

határt

én

hátralépek,

te

felém

aztán

szerepcsere

fő

az

egyenjogúság

ha

elfáradsz,

bíztatlak

ha

beveszel,

kapitulálok

a

feldúlt

játéktérben

felnőt et

imitálunk

tönkretet ük,

ami

becses

nézd

it

hevernek

a

darabok

szerteszét

vigyázz,

belelépsz

kellék

a

kel éktárba

vit él

hogy

használhass

a

megfelelő

percben

kéretsz

értem

és

kikészítenek

neked

ne

fájon

a

fejed

bár

megeshet

hogy

egy

tárgy

is

maradandó

sérüléseket

okoz

rejtsd

el

a

szíved

úgy

nem

lehet

bajod

6

vállalás

a

kapuban,

ha

kérdezik

csak

mondjam

azt

hogy

hozzád

tartozom

később

majd

veled

számolnak

el

merészségünkért egyedül

nem

fizethetsz

a

pokolra

küld

Szent

Péter

lakoma

egy

húsos

szendvics

lesz

elvitelre?

it

fagyasztanám

jégtömbbé

a

szívemet

érted

vétek

felfalsz,

segítek

magatehetetlen húsba

vágsz

folyik

az

ajkamról

kár,

a

szó

nem

leled

számat

fehér,

bor,

száraz

nyílnék

utánad

a

vízözön

7

kopogtatás

nélkül

kimérten

bánj

az

értem

születő

derűvel

az

arcodon

a

pokolból

is

kiemel

még

megszokom

és

számon

kérhetem

míg

érvelsz

hogy

te

nem

úgy

meg

nem

azért

és

különben

sem

ismersz

8

a

karjaidban

a

tökéletest,

azonnal

hol

a

helyünk

a

nagyvilágban

ilyen

elvárásokkal

magunkkal

szemben

társalgunk

szavak

nélkül

kettesben

ha

lenne

versenyszáma

a

perifériás

észlelésnek

megnyernénk

szinkronban,

párosan

szép

nekünk

legalábbis

ha

képzelet

akkor

szárnyalhat

a

nyitot

ablakon

bekallódó

tavaszi

szél

könnyedén

átjárja

a

csipkét

megremegek

az

arcodra

ült

mosoly

ért

indulok

megmentesz-e,

ha

nem

tudom

tartani

magam

nevetek,

mozdulsz

az

én

helyem

it

van

9

idomár

fel

se

nézel

jöt emre

hiába

köszöntelek

ez

az

ára

annak

ha

túl

közel

merészkedsz

ma

mindegy

mit

tet él

tegnap

s

a

holnap

is

kétesélyes

bűvölet

pil antásod

a

szívemig

ér

majd

szétárad

nincs

esélyem

védekezni

ha

tovább

kínzol,

átölel ek

ne

kísérts,

hallod

húzol

magadhoz

menny’

a

pokolba’

gyenge

vagyok

feltételes

ne

bízz

bennem

soha

mondtad

későn

értettem

meg

hogy

nem

te

tártad

fel

a

lelked,

csak

a

gondviselés

figyelmeztetett (volna)

10

játék

összetákolt

fal

bámulom

sötét

egyenruhában

közénk

emelték

bújócskázom

téged

les

a

fény

nem

vakít?

vajon

melyik

színtéren

győz

az

epekedés

érted

táncoló

marionet

széles

mosoly

megrészegít

lépted

kopog

felém

nyújtod

a

kezed

meglopsz

és

elfutsz

nem

követhetlek

békével

szorítot am

az

il úziót

mohón,

mint

a

karod

a

folyosón,

amikor

szólítot ál

és

elkaptalak

mert

búcsúzáskor,

azt

hiszem

szerelemben

és

háborúban,

igen

mindent

szabad

11

portré

a

padok

közöt

behúzot

nyakkal

félsz

talán?

a

torony

még

áll

a

fejed

fölöt

megrendült-e

hited

az

elcsépelt

szóban

tudod-e

még

mondani,

hogy

örök

vagy

álcád

a

büszkeséged

míg

menedéket

remélve

eladja

lelkét

ki

eltévedt

erős

megbil en

az

asztal

elgurul

a

tol

a

kötelesség

nem

vár

a

mi

istenünk

sehol

szorongva

körözöl

nem

üldöznek,

siess

majd

fedezlek

szánlak

ha

te

ál ítod,

hogy

boldog

elhiszem

nem

nézek

utánad

12

szünet

annyi

mindent

kérdeztem

volna

de

nem

szabadott,

hogy

szakíts

időt

a

pil anatra,

csak

elrohantál,

várnak

haza

most,

hogy

már

halkabban

élsz

olyan

szép

dolog

elfáradni

és

nem

bántalak,

nem

vagy

rossz

talán

jó

vagy,

csak

másképp

13

összeköt

séta

a

hídon

csepp

a

folyóban

nevettem

fel

csil ant

az

éj

jel,

emlékszem

tél

volt

vártam

rád

it

is

talán

nincs

is

hely

a

világon

ahol

még

nem

fáztam

a

hóesésben

közel

volt

a

megálló

el

se

köszöntem

a

cipőmet

nézegettem

ahogy

kirajzolódott

a

friss

hóban

a

nyom

most

fullaszt

a

meleg

egyedül

a

szívem

nyom

14

időkerék

vissza

tudnánk

menni

a

mosolyhoz

a

szád

sarkában

míg

utamat

álltad

egy

kihagyott

nyár

után

a

folyosó

végében

remegő

szívvel

csak

bólintot uk

a

sziát

vissza

tudnánk

menni

az

első

neszhez

mi

szétrebbentett nehogy

valaki

és

hagytál

szaladni

széksorokon

át

hiába

kerestem

maradandó

talány

miért

járhat

így

át

vissza

tudnánk

menni

a

belépéshez,

hogy

ösztönből

megtalálsz

mintha

a

könyv

szerint

is

nekem

mondanád

hogy

te

majd

visszaforgatod ez

a

tragédiád

15

sakk-mat

egyszerre

akartunk

beszélni

egyszerre

csendesedtünk

el

a

forróság,

a

hideg

egyszerre

öntöt

el

nem

tudtam

tovább

állni

a

tekinteted

átkozot

felismerés

tiltot

szó

tiltot

érzés

sóhaj al

helyet esítet em és

közelebb

akartál

jönni

de

vihar

készült

hal gattak

a

madarak

–

ideje

menekülni

sms

hol

vagy

messze

vagy

te

vagy

messze

én

it

vagyok

mindig

visszajössz

igen

16

örökké

rád

várok,

val ottam

és

te,

mint

aki

először

hall

őszintén

nem

hit ed

bár

tanúm

is

volt

egy

kamera

alat

ömlöt

ki

belőlem

a

szó

te

meg

nem

találtad

hát

ilyen

vagy,

gondoltam

amikor

nagy

a

tét

továbbléptem

volna

de

súgtad

holnap

reméled

örökké

kötelék

töröt

szárnyak

a

tányéromon

megpiszkálom,

futni

kel ene

akkor,

két

szék

mozdul

szinkronban

táncolunk

az

ítélet

napján

is

rendezel

hagyj

el,

még

sincs

az

oly’

közel,

de

megállsz

előt em

kereszt,

ő

meg

figyel

elönt

a

víz,

amit

isten

egyszer

azt

soha

az

ember

ne

akarja,

ő

elfordul,

látod

nő

vagyok,

hozzám

érsz

feltámadok

17

hasadék

körénk

húztad

a

függönyt

igazgattad

az

arcomra

omló

tincseket

hagytam

a

tekinteted

viszonzatlan

fagyos

lélek

táncoló

uj aid

a

derekamon

–

sodródtunk

mint

divergens

szegélyek

18

erőtlen

szoríts

akasztom

válladra

mint

súlyos

terhet,

a

szót

nem

vagyunk

magunk

messzire

megyek

és

idáig

is

körülményesnek

tűnt

az

út

fáradok

–

rásodródtam

vagy

magam

akartam?

járatlan,

íme,

it

vagyok

te

még

szétnézel

az

enyém

a

tekinteted

a

berögzültért,

de

közönyösek

az

ot felejtet ,

a

szándékos

az

ő

hétköznapjuk

mérvadóbb

és

ez

mégis,

a

biztonság,

mosolygod

a

szelíden

zavarodot

egy

lépés

ó,

te,

védtelen

gyermek

tőlem!

formálom

ajkaim

közt

hangtalan

míg

lehunyod

a

szemed

hogyan

is

adhatnám

kezedbe

a

sorsom

sose

voltál

még

ily’

elveszet

megszorítottalak súgod,

a

valóságod

mélybe

ránt

éreztem

hisz

csontjaim

törtek

talán

az

isten

megbocsát

19

harc

zavarlak?

biztos

a

világra

haragszol

miért

is

venném

magamra

hagytál

mégis

kétségek

közöt

elviharzom

hirtelen

felkínált

ölelésben

enyhülök

és

te,

mint

ítélő

bírám

ot

teremsz

hogy

elüldözd

a

néma

statisztát

–

érte

vagy?

téped

el

váratlan

kikezdhetetlen álarcod

spárgáját

dühből

tartsak

veled?

lehetetlent

kívánsz

így

is

zavaros

az

ég

csak

elpusztítjuk

egymást

20

nem

illik

a

csempéhez

simulva

besurranó

tolvaj

kisfeketében

mámorosan

a

szívemért

jöt em

ot

lesz

valahol

hátul

a

sarokban

nem

hal om

a

hangodat

a

lelkigyakorlat elmaradt

pedig

már

biztosan

kóvályogsz

odakint

lassan

elül

a

zsivaj

te

is

magam

sem

értem

vizsgálom

–

még

nem

is

pontosan

tűnt

fel,

hogy

ismerem

a

vonásaidat

ilyen

masszív

ez

a

fal

arcod

tapogatod

a

második

csengetés

smink,

port,

haj

rémiszt

halálra?

sóhaj:

menő

vagy

ez

az

első

talán?

pislogok

de

csak

én

vagyok

csak

én

meg

a

tükör

az

ajtó

előt

váratlan

neszezés

mosom

kezeim

játék

az

egész

el

kel ene

hagynom

végleg

az

öltöződ

mel etti

mel ékhelyiséget mielőt …

21

intervenció

addig-addig

színleltük

a

tétlent

hiába

vágyódtunk

békére

nem

kerestük

a

hogyanját

elnézőn

felügyelt

két

tétova

ügyetlent

míg

megunt

minket

a

világ

gondolt

egyet

–

karantén

a

tavasz

elmarad

mire

feleszmélünk

lejátszot unk

függöny

vastaps

22

születésnapodra

szokatlan

e-színtér

bemutató

nem

tudsz

jelenlétemről

melegítőben

gyerekként

elhiszem

ő

is

érzi

ha

megérintem

a

képernyőn

megint

bújócskázunk

elfordulok,

számolok

de

úgyis

megtalállak

túl

hangosan

zajongsz

nem

ismered

a

szabályokat?

miért

nem

játszol

rendesen?

a

világ

baja

előt

is

harag

gyúlt

szemedben

a

deszkákért

most

a

szürkeség

ezúttal

mi

feszít?

az

idő

lomhasága?

az

indulatból

kívánság,

hogy

beteljesült?

a

nálad

nagyobb

erő?

a

felismerés?

harmincket ő

23

vallomás

ne

haragudj,

ennyit

mondtam

egy

emberöltőnyi

idő

után

megint,

ütközésünkre

megál t

a

világ

nemrég

meg

bezárt

magunkba

analízis,

emberiség,

mit

lépsz

én

hozzád,

te

el,

így

ér

véget

dicsőség,

kisuj unk

majdnem

összeér

te

gyorsan

a

kulcsért,

megvan

én

üres

zsebemért,

törlöm

izzadt

tenyerem

fontoskodva

ne

haragudj,

kezdem

újra

most

suttogva

és

megál unk

a

lámpa

alat ,

csíp

a

fény

nem

tudok

megszólalni,

mert…

megrendülök,

vajon

értesz-e

beharapjuk

ajkaink,

kutatlak

a

földet

nézed,

hogy

te

se,

te

se

megsajnál ak

hová

jutunk,

ha

a

végén

az

én

val omásom

főszerepét

is

átveszed

melyikünk

joga

most

vizet

kérni,

mozogni

is

éppen

hogy

csak

merek

még

egymás

nyakába

borulnánk,

bólogatsz,

mintha

egyetértenél,

ne

haragudj

leheljük,

együtt

nem

szabad?

ez

a

finálé

24

status

quo

pusztán

a

hétköznapok

telnek

szürkén

táskámban

súlyos

terhek

közt

matatok

gondolatban

feléd

visz

minden

lépés

keserédes,

hogy

újra

it

vagyok

tapogatok,

hiába,

nem

találok

megfelelő

kulcsot

az

élethez

utolérek

egy

sárga

kabátot

megszólítalak, odanézzenek

aztán,

mint

aki

lát

már

tisztábban

megakadnak

a

mondatok

nyelvemen

hiányoddal

voltam

eddig

párban

hogy

fogadjam

hát

jelenlétedet?

mert

életek,

havak

tűntek

tova

úgy

hit em,

szívemet

te

is

elhagyod

most

ráz

a

hideg,

várok

leizzadva

félve

remegek

és

lelkem

nyugodt

ismerős

minden

pil antás,

mozdulat

bárcsak

tudnám,

te

idegen,

hogy

ki

vagy

25

dac

számolni

éveket,

csil agokat

esni

darabjaimra

és

beléd

akkor

is,

most

is,

örökkön-örökké

én

még

it

várok,

te

már

ot

ragadsz

oltani

el enszélben,

eszemmel

megszokni

karantén-hal gatásod szívemmel

józanul

kiabálok

se

rólad,

se

érted

nem

tehetek

kár

repdesek

ujongok

fecsegek

táncolok

tréfálok

rajongok

pirulok

elveszem

lélegzem

könnyezem

szomjazom

megfagyok

hal gatok

ret egek

aggódom

szeretlek

–

csak

nyugodtan

úgyse

figyelek

26

zálog

mit

érdemel

az

a

bűnös

ki

álmából

szerelmet

ébreszt

aztán

sorsára

hagy

mit

érdemel

az

a

bűnös

ki

szavakat

csak

azért

is

képez

míg

a

másik

hal gat

kőhalom

el

se

neveztük

hogy

jóváhagyjuk?

dehogy!

némaságban

neveltük

letagadtuk

miért

követelem

hát

hogy

beszélj

amikor

eldobjuk?

27

hol

voltál,

hol

nem

a

felemás

cipőfűzőmben

a

hídnál

egy

kósza

gondolatban

a

kimenő

üzeneteimben

egy

ismerős

szófordulatban egy

barázdát

rajzoló

mosolyban

egy

fül

mögé

simítot

tincsben

a

tölgyfalombok

színében

egy

kölcsönadot

szövegkönyvben a

csendben:

mit

hagyunk

búcsúzásnál

egy

mesében,

mit

nem

írnék

már

ebben

a

tol ban,

mit

nálam

hagytál

ebben

a

versben

a

ket őspontnál

28

elfújta

a

szél

a

villamos,

a

tömeg,

az

utca

ha

nem

lennének

közöt ünk

lehelnék

egy

csókot

a

homlokodra

megtenné

az

a

bolondos

lány

ő

nem

bujkált

felismerted,

ránevet él

mielőt

elfutottál

visszaadtam

a

szerepet

nem

a

villamos

nem

a

tömeg

nem

az

utca

én

állok

az

utunkba

29

Grafika:

Szántó

Nikolet

hatalacsenge.hu