Jackie Ashenden

Emberi számítás szerint

Nina Harrington

A szerelem hullámain

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Jackie Ashenden, 2024 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A ROMANA 831. eredeti címe: The Twins That Bind (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Nina Harrington, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Romana 832. eredeti címe: The Boy Is Back in Town (Harlequin Mills & Boon, RIVA)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2014)

Magyarra fordította: Bosnyák Edit

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 831-832. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-129-7

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Jackie Ashenden

Emberi számítás szerint

1. FEJEZET

Aristophanes Katsaros élete minden percét, minden másodpercét pontosan megtervezte. A naptára volt a bibliája és az iránytűje. Ami nem szerepelt a naptárában, az nem is volt fontos. Ez adta neki, Európa egyik legbefolyásosabb üzletemberének a biztonságot.

Amikor távozott a melbourne-i gáláról, megnézte az óráját, hogy biztosan időben érkezzen a következő találkozójára. Utálta a társadalmi kötelezettségeket, de az élete részét képezték.

Megnyugodva látta, hogy időben hazaérkezik a penthouse-lakásába.

A közelgő találkozó gondolatára felvidult. Biztosan nem lesz unalmas…

Ma este Angelina társaságát fogja élvezni. Magas, szőke, elegáns nő, és irodalomprofesszor egy amerikai elit egyetemen. Egy konferencia miatt tartózkodott épp Melbourne-ben.

A találkozót Angelinával Aristophanes titkárnője szervezte meg. Mivel csak kevés szabadidővel rendelkezett, csupán egy este volt, amit rá tudott szánni.

A szex testi szükséglet volt számára, amelyet ugyanolyan fontosnak tartott, mint bármely más testi szükségletet, és segített neki levezetni a gőzt.

Aristophanes várta az estét, mert kedvelte Angelinát. A nő laza volt, és hihetetlenül intelligens.

A szeretőinek nem feltétlenül kellett szépnek lenniük, de okosnak igen. A kémia is döntő fontosságú volt. Az idő pénz, és ha ő időt szánt a szexre, akkor annak a lehető legkellemesebbnek kellett lennie.

Erre gondolt, amikor lement a lépcsőn a limuzinjához, amely a járdaszegélynél várt rá. Nem figyelt sem a könnyű, szitáló esőre, sem a nedves aszfaltra, sem az alakra, aki a járdán feléje sietett.

Aristophanes éppen sms-t írt Angelinának, hogy úton van, amikor sikolyt hallott. Megijedve felkapta a tekintetét a telefonjáról, és látta, hogy valaki közvetlenül a limuzinja előtt összeesett a járdán.

Az alak nem mozdult.

Aristophanes nem volt az a fajta ember, aki spontán cselekszik. Időt szánt arra, hogy alaposan mérlegelje az összes lehetőséget, mielőtt döntést hoz. De amikor meglátta a mozdulatlan embert az utcán, nem habozott. Odarohant hozzá, és térdre ereszkedett, nem törődve az esővel és a makulátlan öltönynadrágjával.

Nem tudta, hogy férfi vagy nő az illető, mert az alakot fekete kabát és hosszú gyapjúsál borította. Végül sikerült lehúznia az arcáról a sálat.

A szitáló esőben előtte feküdt a legszebb nő, akit valaha látott.

Úgy bámulta, mintha varázslat hatása alatt állna. A nő nem volt hagyományos értelemben vett szépség, de őt nem is a szépség érdekelte, hanem az intelligencia.

A vonásai rendkívül szépek és finomak voltak. Ívelt szemöldök és dús, sötét pillák keretezték a szemét.

Eszméletlen volt, ami azt jelentette, hogy valószínűleg beütötte a fejét.

Ahelyett hogy idióta módjára bámulná, meg kell győződnie arról, jól van-e!

Két ujját a fekete ruha mély kivágása által szabadon hagyott nyakra helyezte. A nő pulzusa erősen és egyenletesen vert a meleg bőr alatt.

Hála istennek!

Időközben a sofőrje kiszállt a limuzinból.

– Hívjon mentőt! – kérte Aristophanes.

Késni fog emiatt, de nem hagyhat egy eszméletlen nőt az esőben a járdán fekve.

Összeráncolta a homlokát. A nő fekete ruhája ugyanolyan olcsónak tűnt, mint a kabátja, de tökéletesen követte a vonalait. Dús kebel, kerek csípő, karcsú derék…

A vágy átjárta a testét, és minden izma megfeszült. Zavarba ejtő… Még soha nem vonzódott így egy nőhöz.

Minden erejével elhessegette a gondolatot. A nő eszméletlenül feküdt az esőben. Gondoskodnia kell arról, hogy ne hűljön ki, ahelyett hogy ezen töprengene. Mivel hiba lett volna megmozdítani, levette fekete kasmírkabátját, és ráterítette.

– A mentő úton van, uram – közölte vele a sofőrje.

– Jó. – Aristophanes nem mozdult a helyéről. – Tartson fölé egy esernyőt – utasította.

De aztán inkább elvette a sofőrtől az esernyőt, és maga tartotta az eszméletlen nő fölé, aki szabályosan lélegzett, de nagyon sápadtnak tűnt.

A férfi újra az órájára nézett. A mentő úton volt, már hallotta a szirénát. Szólnia kell Angelinának, hogy késni fog, de továbbra is csak tartotta az esernyőt, és védte az idegen nőt az esőtől.

Amikor a sziréna hangosabbá vált, a nő halkan felnyögött, és Aristophanes ránézett. A szempillái vöröses fényben csillogtak a lámpák fényében, és megremegtek, amikor felnyögött. Ösztönösen rátette a kezét a vállára, hogy megnyugtassa. Fejsérülés esetén nem szabad megmozdulnia.

Soha nem volt szelíd vagy barátságos típus, de most megpróbált az lenni.

– Maradjon fekve – motyogta. – Elvesztette az eszméletét. A mentő már van úton.

A nő szempillái még egyszer megrezzentek, majd felemelte a szemhéját, és zavartan ránézett. A tekintete mintha a mellkasába fúródott volna.

A mentőautó szirénája egyre hangosabb lett. A férfi lerázta magáról a furcsa érzést, és felállni készült – a mentősöknek helyre lesz szükségük. De ebben a pillanatban egy kis kéz nyúlt ki a kabát alól, és meglepő erővel megragadta az ujjait.

Aristophanes megdermedt.

Régen, az ötödik vagy talán hatodik nevelőcsaládjánál, Athénban, a lakóházukban egy kóbor cicát talált a lépcső alatt. Akkor tizenkét vagy tizenhárom éves lehetett. Unalomból és a magány miatt befogadta a cicát.

A kis állat vad volt, de sok türelemmel, lopott falatkák, sajtmorzsák és tej segítségével végül elnyerte a bizalmát. Amikor először vehette a karjába, úgy érezte, mégis van benne egy kis jóság.

Amikor az ismeretlen nő megragadta a kezét, ugyanúgy érezte magát, mint akkor.

Aristophanes Katsaros igazi pénzügyi zseni volt. Kifejlesztett egy algoritmust az árfolyamok előrejelzésére, melynek köszönhetően mérhetetlen vagyonra tett szert. A számok világa volt a játszótere. A kedvenc helye. Az emberek viszont lejjebb álltak a fontossági listáján.

Tehát le kellett volna ráznia a nő kezét, felállnia, és hagynia, hogy a mentősök végezzék a munkájukat. Aztán be kellett volna szállnia a limuzinjába, elmennie, és Angelinával töltenie az estét.

De nem így tett.

Valamilyen ismeretlen okból ott maradt, ahol volt. Nem emlékezett rá, hogy valaha is megfogta volna valaki a kezét, pláne nem egy idegen, aki bajban volt.

Ha valaki öt perccel ezelőtt azt mondta volna neki, hogy esőben fog térdelni egy eszméletlen nő mellett, és nem tud elszakadni tőle, akkor jót nevetett volna.

De amikor a mentő megérkezett, és a mentősök kiszálltak, ott maradt, ahol volt, és fogta a nő kezét. Végül azonban félre kellett állnia, ezért hátralépett, hogy helyet adjon a mentősöknek.

Ideje mennie. Ideje sms-t küldenie Angelinának, hogy úton van.

Ám nem tette. Csak állt ott, és nézte, ahogy a mentősök megvizsgálják az idegent, a szemébe néznek, és megnyugtatóan beszélnek hozzá.

A nő körülnézett, mintha keresne valakit. Az a valaki persze aligha lehet ő. Ennek ellenére közelebb lépett. A tekintetük találkozott.

– Itt van? – suttogta a lány, és ismét kinyújtotta felé a kezét.

A mentősök hordágyra fektették. Miután rögzítették, Aristophanes odalépett hozzá, és megfogta a kinyújtott kezét. A nő olyan erősen szorította, hogy neki nem maradt más választása, mint a hordágy mellett menni.

– Meg fog gyógyulni? – kérdezte az egyik mentőstől.

– Agyrázkódást szenvedett – válaszolta a férfi. – Kórházba kell vinnünk, hogy megvizsgálják. Ön a rokona?

– Nem.

A nő keze olyan meleg volt az övében…

– Sajnálom, uram – mondta a mentős. – Akkor nem jöhet velünk.

A férfi nem is akarta elkísérni, de a nő szorítása erősebb lett, mintha maga mellett akarná tartani. Hirtelen rájött, hogy nem tudná Angelinának szentelni a teljes figyelmét, amíg nem tudja, hogy az idegen jól van-e.

Valószínűleg vannak rokonai valahol, de az ő limuzinja mellett esett el, és most felelősnek érezte magát miatta.

– Vele megyek – mondta azon a hangon, amit akkor használt, ha valaki nem értett egyet vele.

A mentős megrázta a fejét.

– Sajnálom, uram. Nem teheti…

– De igen, megtehetem – szakította félbe Aristophanes teljes tekintélyével. – Vagy azt akarja, hogy megvegyem a kórházukat, csak hogy kirúghassam magát?

A mentős kinyitotta a száját, majd újra becsukta. Aztán megvonta a vállát, és valamit motyogott, amit Aristophanes nem értett.

A mentősök betették a nőt a mentőautóba, és hagyták, hogy ő is beszálljon. Miközben szirénázva a kórház felé tartottak, Aristophanes fogta a kezét.

Angelinának várnia kell.

Nellnek különleges álma volt. Valami nagyon rossz elől menekült, és elesett. Aztán a legvonzóbb férfi, akit valaha látott, megfogta a kezét, hogy felsegítse. Szorosan fogta, és ő nem akarta elengedni soha többé. Olyan erős és megnyugtató volt az érintése, hogy tudta, amíg vele van, semmi sem árthat neki.

Most azonban Nell a hátán feküdt, és nem tudott mozogni. Fájt a feje, és szédült. Talán ivott?

De nem, nem lehet részeg. Ráadásul másnap dolgoznia kell, és ő soha nem hiányzott a munkából. Szerette az óvodai munkát, szerette a gyerekeket. Talán beteg, és ezért fáj a feje?

Nagy nehézségek árán sikerült kinyitnia a szemét. Arra számított, hogy a kis lakását látja, ahol a reggeli fény besüt az ablakon.

De nem az ágyában feküdt, és ez nem az ő lakása volt. Kórházi ágynak tűnt, körülötte függöny lógott, és valaki fogta a kezét.

Kórházban van? De miért került kórházba?

Kétségbeesetten próbált visszaemlékezni, mi történt. Minden kissé homályos volt.

Megérkezett a bárba, ahol Claytonnal kellett találkoznia. Körülbelül egy hónapja jártak együtt. Kiöltözött, mert úgy döntött, ma este lefekszik vele. Várni akart, amíg biztos nem lesz benne, hogy el tud képzelni vele egy hosszú távú kapcsolatot.

Ezért felvette a fekete ruhát, amely kiemelte az idomait, és egy bátor pillanatában lemondott az alsóneműről.

De aztán Clayton nem jött el. Először azt hitte, csak késik. Egy órával később sms-t kapott tőle, miszerint nem hiszi, hogy működne a kapcsolatuk. Túl gátlásosnak tartotta Nellt.

A lány dühös volt, amiért szexi ruhát vett fel fehérnemű nélkül egy olyan férfiért, aki nem akarta őt. Hazaindult a szitáló esőben, és akkor… valami történt.

És most itt ébredt. Ebben a pillanatban valaki lehajolt hozzá. Olyan sötétszürke szempárba nézett, mint egy viharfelhő. Elakadt a lélegzete.

Ő volt az! Az álmában megjelenő, lélegzetelállítóan jóképű férfi. Csakhogy nyilvánvalóan nem csupán álom volt.

Nell csak bámulta, mert a hangja elakadt. A férfi magas volt, széles vállú. Izmos mellkasán jól szabott fehér ing feszült. Fekete nadrág volt rajta, amely kiemelte keskeny csípőjét és erős combját.

Istenem! Mit csinál? Még soha nem bámult így egy férfit.

Claytont mindenesetre nem. Másrészt ő nem is hasonlított erre a férfira. Ráadásul Clayton aznap este cserben hagyta a bárban. Pedig ő azt hitte, Clayton a tökéletes partner a számára. Bankban dolgozott, saját háza volt, és egész jóképűnek tűnt. Jól érezte magát vele, és…

De ő nem akart téged.

Nell lenyelte a könnyeit, majd félresöpörte a gondolatot, és inkább az ágyánál álló férfira koncentrált, nem pedig arra, aki cserben hagyta.

Az idegen olyan tekintélyt sugárzott, mintha orvos lenne, aki a sürgősségin dolgozik. Nem, inkább olyan volt, mint aki az egész kórházat birtokolja. Vagy az egész országot…

Fogta a kezét, az ujjai melegek és erősek voltak, és valahogy megnyugtatóak. Nell úgy érezte, ő az egyetlen, aki megakadályozza, hogy a mélységbe zuhanjon.

– Jól van? – A férfi hangja mély és kissé rekedt volt. Egy kis akcentust hallott ki belőle, de nem tudta beazonosítani. Mindenesetre nem Ausztráliában nőhetett fel.

– A fejem… nagyon fáj.

– Balesetet szenvedett – mondta neki a férfi. – Megcsúszott a nedves járdán, és beverte a fejét. Ezért kihívtam a mentőt.

Ó, istenem! Ha elcsúszott, akkor biztosan izgatottabb volt, mint gondolta. Remélhetőleg nem komoly a dolog. A főnöke nagyon dühös lenne, ha holnap nem menne be dolgozni.

Ebben a pillanatban félrehúzták a függönyt, és egy aggódó orvosnő lépett az ágyához.

– Miss Underwood, hogy érzi magát?

– Kicsit kábultan – válaszolta Nell.

– Természetesen, hiszen elég erős ütést kapott a fejére. Szerencsére Mr. Katsaros ott volt, és mentőt hívott.

A férfi – Mr. Katsaros – elengedte a kezét, és ránézett. Szürke tekintete intenzív és nyugtalanító volt.

– Itt gondoskodni fognak önről.

– Köszönöm. – Nell megpróbált nyugodtnak és határozottnak tűnni. Kisgyerekek, állatok és arrogáns férfiak esetében ez mindig jól működött.

– Alaposan meg kell vizsgálnunk – magyarázta most az orvos. – Van otthon valaki, aki gondoskodhat önről?

Nell nyelt egyet.

– Nem, egyedül élek.

– Van barátja vagy családja?

Nell nemet intett. Az egyetlen barátnője, akit felhívhatott, a kolléganője, Lisa volt, de ő éppen Balin nyaralt. A családja pedig… A szülei meghaltak, amikor Nell még gyerek volt. A nagybátyjával és nagynénjével évek óta nem állt kapcsolatban. Az unokatestvéreivel sem.

Még ha akarta volna, akkor sem tudta volna, hogyan érhetné el őket. Soha nem érdeklődtek iránta, és ez kölcsönös volt.

Az orvos a homlokát ráncolta.

– Legalább huszonnégy óráig nem maradhat egyedül. Biztos benne, hogy nincs senki, akit felhívhatna?

Nell már kissé jobban volt, ezért lassan felült, és örült, hogy a szédülés alábbhagyott.

– Biztos vagyok benne, hogy semmi baj sem lesz – mondta. – A szomszédom…

– Majd én gondoskodom önről – szakította félbe váratlanul a férfi. Ismét feléje fordult. Sötétszürke szeme átható, ami nyugtalanította a lányt.

Mosolyt erőltetett magára.

– Köszönöm. Nagyon kedves, de ezt nem fogadhatom el.

A férfi úgy szemlélte őt, mintha egy mikroszkóp alatt lévő rovar lenne.

– Az ajánlatom áll.

– De… maga teljesen idegen, és én…

– Aristophanes Katsaros vagyok – mondta habozás nélkül, mintha csak erre várt volna.

Az orvos Nellre nézett.

– Miss Underwood, nem engedhetem el, ha nincs senki, aki gondoskodik önről.

– Mint mondtam, a szomszédom…

– Nálam biztonságban lesz – szakította féle újra a férfi. – A személyzet tagjai között van egy orvos, aki figyelni fog önre.

Ebben a pillanatban riasztó sípolás hallatszott, és néhány ember kiabálni kezdett. Az orvos egy szót sem szólva elrohant, és egyedül hagyta őket. Nyilvánvalóan vészhelyzet állt elő.

Mr. Katsaros nem mozdult, ami még inkább szűkítette a teret. A lány szíve gyorsabban vert. Nem a félelemtől, hanem valami megmagyarázhatatlan okból.

– Sajnálom. – Nell automatikusan tanári hangnemre váltott. – Nagyon hálás vagyok a segítségéért, de nem értem, miért akarna rám vigyázni a következő huszonnégy órában.

Bár a férfi mozdulatlanul állt, valahogy mégis furcsa elektromossággal töltötte meg a levegőt maga körül. – Van valaki más, aki vigyázna önre?

Nell elutasító pillantást vetett rá.

– Már mondtam, hogy van egy szomszédom.

– Egész idő alatt önnél lesz majd? A fejsérülés nagyon veszélyes.

Nell összeszorította a fogát, és Aristophanes Katsarosra nézett. A férfi szeme ezüstösen csillogott, és a tekintete olyan nyugtalanságot keltett benne, amelyet nem tudott megmagyarázni.

Clayton soha nem nézett rád így. Eleinte türelmes volt vele, de aztán egyre ingerültebb lett, és homályos megjegyzéseket tett a „testi szükségleteire” vonatkozóan.

– Nem is ismerem magát… – próbálta újra elutasítani az ajánlatot.

– Aristophanes Katsaros vagyok – ismételte meg a férfi. – Ha nem ismeri a nevemet, keressen rá az interneten.

– Nem értem, miért ragaszkodik ahhoz, hogy vigyázzon egy teljesen idegen nőre. Magam is tudok bébiszittert keresni.

A férfi szemöldöke kissé összehúzódott.

– Az én autóm mellett esett el. Felelősséggel tartozom önért, és én nagyon komolyan veszem a felelősséget.

Megmagyarázhatatlan hőhullám öntötte el a lányt. Szülei halála után a rokonai évekig csak felelősségtudatból gondoskodtak róla, és ez nem végződött jól.

A férfi türelmetlenül a telefon felé intett.

– Keressen rá a nevemre.

Nell meg akarta mondani neki, hogy nem írhatja elő, mit tegyen, de az nem vezetett volna sehová. Ráadásul utálta a konfliktusokat.

Vonakodva megnyitotta a böngészőt a mobiltelefonján.

– Betűzzem? – kérdezte a férfi.

A nő ránézett.

– Aristophanes… Mint az ókori görög drámaíró?

– Igen. Katsaros így írják: K-A-T…

– Köszönöm, meg tudom oldani – szakította félbe Nell.

Több száz találat jelent meg. Újságcikkek, interjúk, videók, valamint információk a Katsaros Internationalről. Nyilvánvalóan ő volt a hatalmas pénzügyi vállalat alapítója, és ő találta fel azt az algoritmust, amelynek köze volt a részvényekhez.

Ez a milliárdos most egy kórház sürgősségi osztályán állt az ágya mellett, és úgy nézett rá, mintha le akarná teperni.

Bárcsak így lenne!

Nell ezúttal nem tudta magát meggyőzni arról, hogy nem érez fizikai vonzalmat.

Nem értette az egészet. Miért vonzódik ehhez az idegenhez? Semmit sem tud róla, és olyan arrogáns, hogy nem is szimpatikus neki.

Ennek ellenére nem tagadhatta, hogy bizsergést érzett a bőrén, amikor csak ránézett.

Eddig csak egy szeretője volt. Clayton lett volna a második, de még iránta sem érzett soha így. Clayton iránt… nos… semmit sem érzett.

Nem kedvelte ezt a férfit. Valójában csak ki akart kerülni a nyugtalanító hatása alól. Ha valóban ő a Katsaros International alapítója, biztosan akad jobb dolga is, mint egy pedagógussal foglalkozni. Mi a fenéért tesz érte ennyi erőfeszítést?

– Megkérdezhetem, miért?

A férfi sötét szemöldöke megrándult.

– Mit miért?

A nő a mobiltelefonra mutatott.

– Ön nagyon gazdag és nyilvánvalóan fontos személy. Miért pazarolná az idejét arra, hogy velem foglalkozzon?

– Nem, látom, nem érti. Én soha nem pazarolom az időmet. Átvariáltam a napirendemet, hogy gondoskodhassak magáról.

Nell pislogott. A férfi akcentusa csábító volt, és mély hangját lágy zenévé varázsolta, amit újra és újra hallani akart.

Kifejezéstelen arccal nézett rá, és nem tudta, mit mondjon.

A férfi nem várta meg a beleegyezését, hanem elővette a mobiltelefonját, és elkezdett gépelni.

– Elküldöm az orvosomhoz vizsgálatra – közölte vele. – Nincs értelme tovább itt lenni.

Nell tiltakozni akart, de a férfi már nem angolul beszélt. Talán görögül… Majd hirtelen befejezte a beszélgetést.

– Jöjjön – szólt, és kinyújtotta a kezét. – Az orvosom vár ránk.

A lány még soha nem találkozott senkivel, aki ennyire komoly lett volna.

Lehet, hogy a férfi nagyon híres, nagyon gazdag, ő pedig csak egy tanár, és se nem gazdag, se nem híres, de Nell nem akart csak azért vele menni, mert azt mondta.

– Nem érdekel, ki vár minket – válaszolta ugyanazzal a szelíd szigorral, amit a különösen rakoncátlan gyerekekkel szemben alkalmazott. – Nem megyek magával. Ahogy már többször is mondtam, van egy szomszédom, aki…

A férfi nem vette le róla a szemét.

– Tudja, milyen súlyos lehet egy fejsérülés, Miss Underwood? A mentős elmagyarázta nekem úton a kórházba. Jelenleg talán jól érzi magát, de lehet, hogy vérrög vagy más súlyos szövődmény alakul ki. A következő huszonnégy órában valakinek önnel kell lennie. Ha tehát nem akarja ezt az időt kórházban tölteni, akkor jobb, ha most velem jön.

2. FEJEZET

Aristophanes nagyon is tudatában volt a múló másodperceknek és a naptárában szereplő határidőknek. Már órákat vesztegetett el a kórházban, és nem akart még több időt elpazarolni.

Értesítette az orvosát, aki már elintézte a kórházzal kapcsolatos formalitásokat. Aristophanes penthouse-lakásában fognak találkozni. Minden el volt rendezve. Nincs semmi, amit pénzzel és hatalommal ne lehetne elintézni.

Az egyetlen dolog, amit nem tudott elérni, az volt, hogy Miss Underwood beleegyezzen, hogy ő magával vigye. Bosszantó volt. Azt hitte, amint a nő megnézi a weboldalát, azonnal beleegyezik.

De nem, ehelyett megdöbbenve nézett rá, majd még határozottabban elutasította.

Ilyet ő még soha nem tapasztalt. Bár nem volt híresség, a legtöbb ember ismerte a nevét és a cégét. Tizenéves korában Athénban alapította meg a Katsaros Internationalt a gyorsétteremben szerzett csekély fizetéséből, amelyet a tőzsdén forgatott meg, szép sikerrel.

Mivel unatkozott az iskolában, tizennégy évesen otthagyta. A számok viszont örömet szereztek neki. A pénze szinte magától megduplázódott és megháromszorozódott. Néha vesztett, de nem számított, mert könnyedén megsokszorozta a vagyonát.

Az emberek zseninek nevezték, de egyszerűen csak tehetségesnek született.

Nyolcéves korában az anyja egyszer elvitte a templomba. A misét követően azt mondta neki, hogy maradjon csendben, aztán elment. Nélküle.

Egy órával később ő még mindig ott ült. Végül a pap találta meg. Napokig keresték az anyját – sikertelenül. Soha többé nem fog ilyesmi történni vele!

Most ez a fiatal nő itt ül a kórházi ágyon, és makacsul villogtatja rá a sötét szemét. De ő nem gondolt holmi elpazarolt órákra, percekre és másodpercekre. Csak arra tudott gondolni, hogy milyen gyönyörű.

Valahányszor ránézett, szinte fájdalmas testi vágy áradt szét benne. Ez teljesen új élmény volt számára. Nem is tudta, hogy a nő intelligens-e – ami szokatlan volt. Ezenkívül bosszantotta, hogy nem érti, miért érez így iránta.

Számára a legfontosabb a lenyűgöző elme volt, csak utána jött a fizikai vonzerő. De fogalma sem volt róla, hogy Nell Underwood hogyan gondolkodik. Ő csak a testét akarta.

Dühösen nézett rá. Egyszerűen nem tudta megérteni, miért tiltakozik még mindig a nő. Már tudja, ki ő. Minden feketén-fehéren ott áll az interneten. Ő nem sorozatgyilkos, nem kell tartania tőle. Akkor miért ellenkezik?

Ő Aristophanes Katsaros, az egyik leggazdagabb ember a világon.

Sokan talán azt mondanák, hogy ez nem éppen a legjobb jellemzés, és hogy a nőnek talán jogosan vannak aggodalmai. De egész életében soha nem bántott egy nőt sem, és nem is állt szándékában.

A tekintete ismét a nő idomaira tévedt. Az olcsó, szűk, fekete kötött ruha alatt sem a melltartó, sem a bugyi vonala nem látszott, és ez kíváncsivá tette. Hova ment vajon alsónemű nélkül? Találkozni akart a szeretőjével?

És miért olyan fontos ez neki? Nem értette, miért vonzotta ennyire ez a nő.

Minden test egyforma, mind ugyanúgy működik, csak az elme más. A szellem volt az, ami őt igazán lenyűgözte.

– Nem – mondta most a lány nyugodtan, de határozottan. – Az orvos hozzám is jöhet.

A hangja rekedtes volt, és bársonyos simogatásként futott végig a férfi bőrén. Újra hallani akarta. Hallani akarta, ahogy a nevét nyögi az ágyban…

Aristophanes összeharapta a fogát, és elhessegette a helytelen gondolatot.

Abszurd gondolat volt összehasonlítani ezt a nőt a régi cicájával, akit megmentett, de pontosan úgy érezte magát.

Logikusan gondolkodva a nő aggodalmai teljesen érthetőek voltak. Akkor miért érezte szükségét, hogy ellentmondjon neki? Ha az orvosa vele lesz, ő teljesítette a kötelességét. Neki nem kell ott lennie, és minél tovább marad itt, annál inkább kicsúszik a kezéből az irányítás, és az idő elszáll. Ez a furcsa varázslat már több órát elvett az estéjéből.

De aztán tekintete újra a csodálatos idomokra esett. A nő telt mellére, a tökéletes, karcsú derekára, a kerek csípőjére. A sűrű, gesztenyebarna hajára és az érzéki szájára…

A nő szeme most kitágult, és elbűvölő pír jelent meg az arcán. Nyilván olvasott az ő tekintetében, és meglátta benne a vágyat.

Vagyis elárulta magát, ami megbocsáthatatlan.

El kell menned! Most!

Igen, távoznia kellene. Angelina vár rá, hogy kielégítse a lángoló vágyát.

Ezt az éjszakát Angelinával fogja tölteni, és elfelejti Nell Underwood kisasszonyt.

– Ahogy óhajtja – közölte vele hidegen. – Adja meg a címét, és megkérem az orvosomat, hogy kísérje el.

Ezt követően minden zökkenőmentesen zajlott. Röviddel ezután megérkezett az orvos, és Aristophanes végre elmehetett a penthouse-lakásába, ahol Angelina várt rá.

Meg kellett volna feledkeznie Nell Underwoodról. De nem tudott.

Amikor megérkezett a lakásába, a kedvenc szakácsa által elkészített étel langyos volt, a bor íztelen, Angelina pedig dühös, mert várnia kellett rá.

És ehhez hozzájárult az is, hogy folyamatosan az a nő járt a fejében, akit a kórház sürgősségi osztályán hagyott. Hogy szorította a kezét! Mintha nem tudná elviselni, hogy ő elengedje. Ahogyan kinyílt az a gyönyörű, mélybarna szeme, ő érezte, hogy valami mélyen megbelül megmozdul benne.

Dühös volt. A ma estére tervezett programja füstbe ment, és ez az ő hibája volt.

Angelina mindent megtett, hogy elterelje a figyelmét. De amikor megcsókolta, a férfi nem érzett semmit. Még akkor sem, amikor végigsimított a hátán, és megérintette a bőrét…

A teste szexre vágyott, de nem Angelinával. Azt az idegent akarta, akit a sürgősségin hagyott. Nem érdekelte, mit mond erről az esze.

Ez azt jelentette, hogy csak egy lehetősége maradt. A megoldást nem Angelina jelentette, hanem Miss Nell Underwood. És szerencsére megvolt neki a címe…

Mr. Katsaros orvosa barátságos és kedves volt. Miután alaposan megvizsgálta Nellt a kórházban, elmentek a lány kicsi, de kényelmes lakásába Brunswickban.

Amikor teával kínálta az orvost, az jelezte, hogy neki inkább pihenésre lenne szüksége. Bosszantó… Nell nem szeretett tétlenül ülni, ezért zuhanyozni ment, ahelyett hogy nyomban lefeküdt volna. Fázott, fájt a feje, és le akarta venni a nedves ruháját.

Furcsán érezte magát…

Aristophanes Katsaros otthagyta. De hát miért maradt volna vele a sürgősségin? Ő csak egy idegen volt, akinek segített – többet is, mint ami elvárható lett volna.

Csak akkor jött rá, mennyire akarta, hogy a férfi vele maradjon, amikor elment.

Istenem, butaság Aristophanes Katsarosra gondolnia. Nem számít, hogyan nézett rá. Örülnie kellene, hogy elment.

Nell levetkőzött a fürdőben, és zuhanyozni kezdett. Sóhajtott, amikor a meleg víz hideg bőréhez ért. Egy fájdalmas dudor volt a tarkóján, de a fejfájása elmúlt, és sokkal jobban érezte magát.

Megtörölközött, és felvette puha, rózsaszín fürdőköpenyét. Halkan dúdolva megszárította a haját, majd a törülközőt turbánként a fejére tekerte.

Aztán kinyitotta a fürdőszoba ajtaját, kilépett a folyosóra, és megdermedt. Egy férfi állt a kicsi, szűk folyosó közepén. Egy ismerős férfi.

Aristophanes Katsaros!

Nell első gondolatuk az volt: hála istennek! Tehát mégsem hagyta cserben. Visszajött hozzá.

Karját keresztbe fonta izmos mellkasán, és csak állt ott. Ellenállhatatlan jelenlétével betöltötte az egész teret. Széles válla és a szürke szemében lobogó tűz mozdulatlanná dermesztette Nellt.

Úgy tűnt, a férfi dühös rá. A lány szája kiszáradt. Fogalma sem volt, mit keres itt a görög milliárdos.

– Elküldtem az orvost. – Mély, rekedt hangja sokkolóan hatott rá. – Én vagyok a felelős önért a következő huszonnégy órában.

– De… miért? Nincs jobb dolga?

A férfi végigmérte tetőtől talpig, és Nell nagyon is tudatában volt annak, hogy a bolyhos, rózsaszín fürdőköpeny alatt meztelen.

– Volt, amíg maga közbe nem jött.

A hangjában egyértelműen vád volt, és a lány forróságot érzett.

– Sajnálom, hogy elrontottam az estéjét – válaszolta csípősen. – Legközelebb majd jobban vigyázok, ha arrogáns, tolakodó férfiak vannak a közelemben.

A férfi fekete szemöldöke megrándult, a tekintete szúrósabb lett.

– Nem vagyok arrogáns.

– Tényleg? Akkor csak képzelődtem, amikor a kezembe nyomta a telefont, és megparancsolta, hogy menjek haza magával?

A férfi hallgatott, de ő látta a csillogást a szemében. Nem lett volna szabad így beszélnie vele. Mindig türelmes, gondoskodó és figyelmes volt, udvariatlan soha.

Nell felszegte az állát. Nem hagyja magát megfélemlíteni a férfias viselkedésétől!

– Tudja, mit terveztem ma estére? – kérdezte hirtelen a görög.

– Nem. – Nell még magasabbra emelte az állát, és nem figyelt a dobogó szívére. – És nem hiszem, hogy érdekelnének a ma esti tervei.

A lány válasza egyáltalán nem tetszett neki. A szeme felcsillant, és egy lépést tett felé.

– Szexelni akartam, Miss Underwood. Ezt terveztem ma estére. Vacsora, kellemes beszélgetés és szex… De mivel folyamatosan magára gondoltam, nem tudtam a partneremre koncentrálni.

– Az a maga problémája – mondta hűvösen a lány. – Nem kértem, hogy jöjjön ide, Mr. Katsaros. És ha ennyire aggódik a randija miatt, akkor jobb lenne, ha a partnerével lenne, ahelyett hogy itt áll a folyosón, és dühösen mered rám.

A férfi tekintete elsötétült, és neki egyáltalán nem tetszett, mennyire felizgatta a férfi pillantása.

– Megpróbáltam – ismerte el dühösen a görög. – De nem sikerült.

– Pszt! – mondta Nell, és mutatóujját a szájához emelte.

– Tessék?

Ha a férfi úgy viselkedik, mint egy négyéves, akkor ne csodálkozzon, ha ő úgy bánik vele, mint egy kisgyerekkel.

– Ezt mondom az iskolában a gyerekeknek, ha túl hangosak.

Egy másodpercig elektromosság töltötte be a levegőt.

– Az iskolában? – ismételte hitetlenkedve a férfi.

– Igen, tanárnő vagyok.

– Atyaég! – motyogta rémülten a görög. – Nem hiszem el!

Nell megmerevedett.

– Hogy érti ezt?

– Maga a legszebb nő, akit valaha láttam. Amióta otthagytam a sürgősségin, nem tudok nem gondolni magára.

Nell pislogott. Általában soha nem kapott bókokat. Clayton eleinte párszor mondta neki, milyen csinos, de aztán a bókok abbamaradtak, és csak panaszkodott.

De ez az őrült férfi szépnek nevezte, és úgy tűnt, hogy ez most zavarja őt. Nell nem tudta, hogy hízelgőnek vagy sértőnek kellene-e éreznie a bókot. Küzdött, hogy megőrizze az önuralmát.

– Dühös, mert a kellemes kis estéjének befellegzett, amit nagyon sajnálok. De tényleg nem muszáj maradnia. – A legszebb mosolyát villantotta rá, ami mindig felvidította kis tanítványait. – Szóval miért nem megy haza, hogy élvezze az estét?

Aristophanes Katsaros úgy nézett rá, mintha nem hallana jól.

– A kellemes kis estémnek? – ismételte. Még egy lépést tett előre, aztán még egyet. Nell észrevette, hogy ő maga hátrálni kezd, míg meg nem érezte a hálószoba ajtaját a háta mögött.

A férfi sokkal nagyobb és erősebb volt nála. Félnie kellene tőle.

De nem félt. Inkább… repesett a boldogságtól. Ez a férfi egy hatalmas vállalat alapítója. Matematikai zseni, és azt mondta, ő a legszebb nő, akit valaha látott.

Igen, most dühösnek tűnt, de kihívta a mentőket, amikor ő eszméletlen volt. Fogta a kezét, és elkísérte a kórházba.

Nem tenne vele semmi rosszat – ezt Nell biztosan tudta.

A férfi csak néhány centiméterre állt tőle, és lenézett rá, olyan közelről, hogy érezte az aftershave-je illatát, amely fűszeres volt. A ruháján keresztül is érezte a teste melegét.

A férfi egyik kezét a feje melletti falnak támasztotta.

– Nem a kellemes kis estémet akarom – mondta, és másik kezét is a falhoz szorította. – Téged akarlak.

A lány szíve hevesen dobogott, miközben a görög szemébe nézett. Nem érzett félelmet, inkább izgatott volt. Meglepődött, hogy a férfi szépnek találta. És izgatott volt, amiért kívánta.

Mert ő is vágyott rá…

Nell remegve levegőt vett, majd kinyújtotta a kezét, és végigsimított a férfi arcán. A bőrét melegnek érezte az ujjai alatt.

– Akkor mire vársz még?

3. FEJEZET

Aristophanes nem tudta, mi baja van. Azt tervezte, hogy elmegy a nő lakásába, elküldi az orvost, majd gondoskodik arról, hogy a lány ágyban maradjon, míg ő egész éjjel dolgozik.

Csak amikor megérkezett, akkor jött rá, hogy nem hozott magával munkát. Ez azt jelentette, hogy egész éjjel semmittevés vár rá – ami még tovább rontotta amúgy is rossz hangulatát.

Az orvost elküldeni nem jelentett problémát, de aztán kiment a kis előszobába, ahol újabb bosszúság várt rá: Nell a legnevetségesebb köntösben volt, amit valaha látott. Rózsaszín és bolyhos… A fejére pedig törülközőt tekert. Hogy lehet így is ilyen átkozottul elbűvölő?

Tudta, hogy a köntös alatt meztelen. Látni akarta, hogy a bőre ugyanolyan rózsaszínű-e, mint a köntös, és mi történik, ha leveszi a törülközőt, és a haja a vállára hullik.

Tudni akarta, mi történik, ha megcsókolja.

Úton a nő lakásához azt beszélte be magának, hogy csak azért vonzódik hozzá, mert aggódik érte. Ennek semmi köze a csábító idomaihoz vagy a selymes hajához.

Ez volt a legostobább dolog, amit valaha érzett, és megdöbbentette a saját vágyai intenzitása. Az, hogy úgy tűnt, semmilyen kontrollja nincs felettük.

A lánynak félnie kellett volna tőle, mert őrülten viselkedett. Ehelyett kinyújtotta a kezét, és gyengéden megérintette az arcát.

– Akkor mire vársz még? – kérdezte, és a szavai mélyen megérintették a férfit.

Mintha valóban rá várt volna.

Egy tanárnő… Nem rossz, de nem hasonlítható össze egy harvardi professzorral, mint amilyen Angelina. És miért ragaszkodik a teste Nellhez, míg az esze Angelinát akarja?

– Nem is ismerem magát. Nem csinálok ilyet olyan nőkkel, akiket nem ismerek.

A nő szemében volt valami gyengédség, forró, ami tüzet gyújtott benne. Nem szerette, ha valaki megérintette, ha nem az ágyban voltak. Zavarónak találta.

De az ő érintése más volt.

– Én sem csinálok ilyet olyan férfiakkal, akiket nem ismerek – válaszolta a lány a rekedt hangján. – Úgyhogy akkor kvittek vagyunk.

Távolságot kellene tartania. A nő fejsérülést szenvedett, az isten szerelmére!