Szerkesztette
Kovács Julianna

Copyright © Szepes Mária Alapítvány, 2025

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Grafikák: alamy.com
Arculattervezés: Almási J. Csaba

A mű azonos címmel előzőleg az Édesvíz Kiadó
gondozásában jelent meg 1994-ben.

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636302832

Tartalom

Néhány szó A smaragdtábla születéséről

Mágikus kulcsok

Új fogalomrendszer, új megismerés

Szellemi hidak a világegyetembe

Az élet keletkezése

Ideogenezis

Az anyag keletkezése

Dimenziólépcsők

Szerves és szervetlen anyag

A fogamzás misztériuma

Szexuális jelbeszéd

Szattvikus fény

A szex-jelbeszéd értelme

Sejtmágia

Kozmikus analógia

Lélegző világegyetem

Holdritmus

Napritmus

A fény metafizikája

A számok ritmusa

Teremtő időszakok

A teremtő hasadás

A vízből keletkező tűz

A Biosz jelbeszéde

A Kozmikus Ember biotechnikája

Az állati formák univerzális értelme

Kozmikus törzsfejlődés

Az életformák szimbológiája

A kör mágiája

Fényszálakra fűzött élet

Dimenzióesztétika

A természet teremtő varázsereje

A nemek dialektikája

Ősóceán – tenger – mélytudat

„Lucifer birodalma”

Sugárállatkák: a teremtés ősábrái

A farkába harapó kígyó misztériuma

Pszichomágia

A gyógyító fény

A pszichoszintézis előkészítése

Jung „dimenziópszichikája”

A „beszélő fény” univerzuma

Ideogenetikus őstípusok

Szimbolikus világkép

Az analízis különböző nézőpontjai

Ámon és Aton

Az Alkimista

A gyógyítás művészete

Az élő Hippokratész

Paracelsus

A visszatérő „dimenzióvándor”

Művészetterápia

Grafoterápia

Pszichodráma

Színmágia

Az „irányított álmodás” kísérletei

Leszállás az alvilágba

Mysterium tremendum

Csendkamra és benső csend

A képzelet felszabadítása

Az Univerzális Elixír

Dimenziópozitúrák

A zodiákus 12 pozitúrája

KOS (Aries)

BIKA (Taurus)

IKREK (Gemini)

RÁK (Cancer)

OROSZLÁN (Leo)

SZŰZ (Virgo)

MÉRLEG (Libra)

SKORPIÓ (Scorpius)

NYILAS (Sagittarius)

BAK (Capricornus)

VÍZÖNTŐ (Aquarius)

HALAK (Pisces)

Pszichokémiai intuíció

A tarot huszonkét pozitúrája

Inkarnáció-karakterológia

Hermetikus pozitúramágia

Akasa-pozitúrák

A dimenziókorszak tudománya

Néhány szó A smaragdtábla születéséről

Tűzmantrád lesújtott rám Uram,

S kigyúlt lelkemben a mesés Gondvána,

a szépség tájait lángok haragja dúlja,

a vágy kútjai felforrt, maró sebek,

de villámodért hálát adok Neked!

Ha sziklák nyilától vére csurran az égnek,

tudom, e nyilak füstszárnyukon

végül is elérnek Téged.

Legyek ezért örökké égő fároszod,

titkoktól izzó csipkebokrod.

Segíts Uram, hogy mindig égjek,

hiába jajgatok, sírok, félek,

ne engedd, hogy szent máglyádról lelépjek,

Ámen!

Ezt a rövid verset sok évtizeddel ezelőtt írtam. Amint utóbb kiderült, saját sorsomról szóló fogadalom, aláírt váltó volt, amelyet egész életemmel, írásaimmal, tanulmányaimmal, szolgálatommal lefedeztem, s még ma is fizetem.

A smaragdtábla az egyik legfontosabb művem, amely az összefüggések tudományát próbálja bizonyítani hiteles források, az összehasonlító vallástudomány, természettudományok, mélypszichológia és saját tapasztalataim alapján. A vers, amelyet idézek, Csillagpor című verskötetemből való. Ebben a versben az én képletemről írtam. Amikor csillagporról beszélek, korántsem gondolok jóslásra, amelynek felületes általánosításait megbízhatatlannak és igen sokszor károsnak tartom. Engem csak a pszicho-grafológiával kiegészített karakterológiai típusként érdekel egy-egy születési dátum. Tisztában vagyok vele, hogy az ember felépítése éppúgy a természet és a kozmosz része, mint a föld valamennyi életjelensége. Cáfolhatatlan bizonyíték rá korunk gyakorló, statisztikára épülő orvosmeteorológiája, amely szerint a napfolttevékenység, a mágneses viharok idején ötszörösére növekszik az ambulanciákon az ér- és szívbetegek száma. Nem tanácsolják súlyos operációk végzését e sugárzások idején, mert veszélyes komplikációk következhetnek be, s az ideggyógyintézetek orvosait is figyelmeztetik, injekciózzák nyugtatókkal a veszélyes neurotikusokat, elmebetegeket, mert rohamok léphetnek fel náluk. Kétségtelen, hogy nincs két egyforma ember, ahogy nincs két egyforma ujjlenyomat sem, még akkor sem, ha ugyanabban a jelben születtek, sőt egypetéjű ikreknél sem.

Az asztrológiai képlet magában nem árulja el egy karakter intelligenciáját. Az írás formanívója viszont igen. Az ember sorsa a jelleméből, erkölcsi érettségéből vagy éretlenségéből nő ki. Aszerint reagál egy-egy bolygóállás kétségtelenül meglévő feszültségeire. Az ősi, babilóniai, egyiptomi csillagtudomány alapaxiómái szerint: a csillagok nem kényszerítenek, csak hajlamossá tesznek. S a bölcs uralkodik a csillagain. Ma már köztudott tény, hogy az egyiptomi bölcsek – nem a későbbi dekadens, hanem a pszichikai kultúrát hordozó mélymúlt Egyiptomának bölcsei – szerint, aki megismeri képletének kozmikus konstellációját, az képes túlemelkedni annak veszélyein.

A modern asztronómia merész, a problémákat végiggondoló elméi – ezek közé tartozik az amerikai Carl Sagan, akit kollégái e tudomány fenegyerekének neveznek – már tudják, beismerik, hogy az ősi egyiptomi csillagászat mérései csak milliméterekkel térnek el a mai asztronómia megállapításaitól. E felismerésekre mondja Mereskovszkij: minél mélyebbre hatolunk a múltba, annál nagyobb világosság sugárzik belőle.

E könyv megkísérli összevetni az ősi hagyomány és a modern természettudomány egymást kiegészítő, szoros összefüggéseit – olyan színes, érthető példákkal, amelyek a Föld és a világegyetem jelenségeinek már feltárt vagy egyelőre megválaszolatlan kérdéseiről beszélnek.

Nehéz cáfolni olyan tényeket, amelyek akkor is vannak, ha nincs rájuk magyarázat. Hiszen a hatalmas dinoszauruszok létéről és eltűnésük okairól is csak különböző feltevéseink vannak, ahogyan a számtalan rommező még megfejtetlen jelbeszédéről vagy a világegyetem keletkezéséről is. Kétségtelen, hogy a forrongó tudomány már nem lineáris fejlődésről, hanem káoszelméletről tart előadásokat.

A gondolkodó ember, aki eléggé alázatos ahhoz, hogy rengeteg tanulás után rájöjjön, milyen keveset tud létünk alapvető kérdéseiről, arról is meggyőződik, hogy az emberiség szellemi kultúrájában minden mindennel összefügg, kutatási területéről nem hagyhatja ki a tudomány egyetlen fakultását s a hagyományok, mítoszok, mesék, álmok, szimbólumok analógiáit sem.

Nem tartozom a vakon hívő emberek közé. Tisztelem valamennyi individuum egyéni útját, meggyőződését. De rájöttem, hogy az összefüggések tudománya elbírja a világosságot. A tudás e téren nem eretnekség, hanem megkerülhetetlen szükségszerűség. A léte gyökereit kereső kutatónak joga van hozzá, hogy kételkedjen mindabban, amiről ő maga meg nem győződik.

Amit e könyvemben, de valamennyi művemben leírtam, tisztességes orvosként először magamon próbáltam ki. Azonkívül tizenhét éve halott bátyámmal együtt, s az ő halála után egyedül, negyvenegy éven át tanítva tanultam, tanulmányoztam e téma valamennyi területét s magát az ember-titkot. Nem vagyok mester, csak szerény átutazó e kis kék bolygón, amely a meteorok zárótüzében nagyszerű tapasztalatokat kínál a halandóknak. Szenvedés, félelem poklába vet, vagy képzeletünk, tanulmányaink szárnyán csillagaink fölé emel. A földlakókat érzelmek, indulatok özönvize árasztja el, és katarzis tüze éget ki belőlük minden salakot. Iszonyú és nagyszerű bolygó.

Kételkedjenek minden szavamban, de próbáljanak gondolkodni rajta, hátha rátalálnak benne a halál és szenvedés útvesztőiből kivezető Ariadné-fonálra.

1994. február

Szepes Mária

„Valóságos, hazugság nélkül való,

biztos és teljességgel igaz! Hogy ami lent van, ugyanolyan,

mint ami fent van,

és ami fent van, ugyanolyan,

mint ami lent van az Egyedülálló Dolog

csodájának véghezvitelére.

És amint minden dolog

Egyből lett

az Egyedülálló közvetítésével:

úgy minden dolog

egy dologból születik

az alkalmazkodás által.”

Hermész Triszmegisztosz:
Tabula Smaragdina

Mágikus kulcsok

Az életjelenségek szellemi eredete, a „látható dolgok láthatatlan gyökere” minden fejlődési periódus döntő szakaszában felveti a metafizikai összefoglalás szükségességét. S éppen az egzakt tudományok kísérleti tényei sürgetik leginkább a filozófiai következtetéseket, amelyek nélkül a megnyilvánuló jelenségek összefüggéstelen, értelmetlen tünetek maradnak, s okukhoz, tehát irányításukhoz nem juthat hozzá emberi értelem.

Nyugaton korunk egyik leghíresebb fizikusa, Heisenberg olyan tételek egész sorát fogalmazza meg „vakmerő alázattal”, amelyek nyílt visszatérést jelentenek az időben hullámszerűen újra és újra megjelenő alapformulákhoz. Az ilyen és ehhez hasonló tézisek jellemzője, hogy lényegük mindig ugyanazt a kozmikus egyensúlyt és egyszerűséget mutatja, mint a természet geometriai alapábrái.

Korszakunk e nagy erővel visszatérő vezéreszméje azokon a perifériákon érvényesül leghatásosabban, ahol eluralkodását rövid néhány évvel ezelőtt még senki sem merte volna feltételezni. Ugyanis az „új hullám” felvevő antennáit, médiumait kiváló európai és amerikai kollégáik mellett éppen a modern orosz tudomány úttörői között találhatjuk. Az ő kíváncsi, merész szellemük néz szembe legkonzekvensebben minden tudományos előítélettel. Az ő agyuk hozza létre a legbizarrabb teóriákat, s ők ismerik fel azokat a fantasztikus összefüggéseket, amelyek megfogalmazása mágikus varázsigeként dimenziótudományok egész skálájának nyit utat.

E különös jelenség magyarázata a racionális szemlélet viszonylatából paradoxnak tűnik. De a több kiterjedésű látásmód optikájának segítségével világos képet nyerhetünk róla. Filozófiai megállapítása így hangzik: „Minden erőnek szüksége van az ellentétére, hogy kifejthesse lényegét.” Illetve: „Minden erő egy gyengeségre támaszkodik.”

A mentális, pszichikai miliő a volt Szovjetunióban szellemi katalizátorként hatott. A dialektikus materializmus, a szellemre nehezedő, maximális teljesítményeket kikényszerítő nyomás s a végletek egymásba törvényszerűen átlendülő dinamikája éppen az anyag fellegvárában készítette elő a tudományos idealizmus új győzelmét.

Heisenberg tudományos tételeinek jelentősége abban áll, hogy amit meghatároz, az a fizikai világkép szinte hivatalos fázisértékévé válik; főként az önállótlan, tekintélyekre támaszkodó agyak részére. Így történt ez a „bizonytalansági faktor”, a határozatlansági elv esetében is. Ebből olyan következtetések adódtak, amelyek óriási erjedést indítottak el a modern fizikában. Tételét általában annyira bizonyító erejűnek fogadták el, hogy valósággal elrekesztette vele a kutatás egyik fontos irányát. Szerencsére őt magát nem köti saját tudományos elmélete: s azóta már több „szentségtörést” követett el.

Heisenberg bebizonyította, hogy sem kísérletileg, sem elvileg nem lehetséges az elektron helyét és sebességét egy időpillanatban abszolút pontossággal meghatározni. Kísérleteinek és spekulációinak ezt az alapvető eredményét nevezi határozatlansági elvnek. Ilyenformán, ha valóban lehetetlen az elektron és más részecskék helyét és sebességét pontosan meghatározni, akkor a fizikai folyamatokat is lehetetlen előre megjósolni úgy, ahogyan az a klasszikus fizikában szokásban volt. Ezek szerint nem elképzelhetetlen, hogy az előzmények nem határozzák meg pontosan a jelenségeket, amint azt a klasszikus fizikában hitték. Ebből látható, milyen mély probléma vetődött fel itt, amely alapjában érinti magát a kauzalitás elvét!

Szellemessége és a fizikai síkra vonatkozó érvényes megállapításai ellenére ennek a tételnek az a hátránya, hogy a fizika Heisenberg nyomán egyszerűen lemondott az egzakt meghatározásokról – az atomformák specifikus viszonylatait illetően. Pedig az elemek atomösszetételénél például félelmetesen pontos eredmények mutatkoznak, ahol egy teljesen „véletlen”, statisztikai törvényszerűség által diktált kompozítum kimeríthetetlen bonyodalmai mindig azonos szerkezetű elektronszisztémákat adnak, ami a kémiai azonosságot jelenti. A szén atommagjában keringő neutronok és protonok minden „meghatározhatatlanságuk” ellenére sem lépnek ki pályájukról, és a többi elem alapkomponenseit is szilárd rendező faktor tartja előírt pályájukon.

Ez a „rendező faktor”, ez a becsületes kutató és kísérletező előtt világosan megmutatkozó, titokzatos, intelligens elv az, ami Heisenberget is eljuttatta a metafizika küszöbéig. Kijelentette, hogy a fizika saját ellentéte, a filozófia nélkül nem válhat teljes megismeréssé. Legzseniálisabb igazságai is először zavaró rébuszként hatnak. Heisenberg végső következtetéseinek levonásával egyszerre ott állt a platóni ideák modern terminológiával meghatározott teóriája mellett. Mert a két kiindulópontból végigjárt út mindkét intellektust a „mentális ábra” forrásához vezette. Platón mély filozófiai kontemplációban, Heisenberg gyakorlati kísérletek és számítások fonalán érkezett el ugyanahhoz a végeredményhez, amelyet így fogalmazott meg: „Az élet mögött a platóni ideákhoz hasonló, absztrakt matematikai formulák állnak.”

Ez a tétel ma harcok, viták, görcsös tagadás és lelkes helyeslés középpontjában áll, mert nem kevesebbet jelent, mint a démokritoszi és a platóni szemlélet döntő csatáját. Az erőviszonyokat és az új dimenzió világtudatba betörő alkímiai folyamatát figyelve, nem tűnik kétségesnek, melyik irányzat győzött máris a kettő közül. A pusztán matériára épült, háromdimenziós tudomány alapeszméjét kirágták belül a fokozódó erővel ható mentális elméletek: az új dimenziófilozófia „termeszei”. Külső szilárdsága, bázisának mozdulatlan tömörsége csupán látszat! Ábrái a szellem dimenzióiban máris porrá hulltak. Mert az alapzat, amelyre támaszkodik: nem létezik. Hiszen az anyag minden formaváltozata az atom három alapelemére egyszerűsíthető: protonra, neutronra és elektronra. S ezek közül a misztikus, individualizáló és kiegyensúlyozó szerepet betöltő elektron már nem anyagi fogalom!

A modern tudomány kétségtelenné tett egy másik ősi, metafizikai tételt is: az élet elpusztíthatatlanságának elvét. Az élet halhatatlan lényege kísérleti tapasztalat szerint különféle halmazállapotokká variálódik, de soha nem semmisül meg.

Einstein a relativitáselméletből levezette az anyag és az energia azonosságát. Ezzel az anyag és az energia megmaradásának elve szoros kapcsolatba került.

Mivel a tömeg nem semmisül meg, hanem átalakul energiává, kétségtelen, hogy az anyag nem más, mint az energia egyik megjelenési formája.

A modern spekuláció ezzel a tétellel is óriási szakaszt futott be a megismerés mentális „térgörbéjén”, és megközelítette a hermetikus filozófia ideakörét, az eszmék párhuzamosságának vízióját, miszerint: anyag és energia nem más, mint a szellem teremtő intelligenciájának megjelenési formái.

Heisenberg „absztrakt matematikai formulái” már ezt az „anyagszervező, intelligens életerőt” idézik, egyszerűen azért, mert a fizika gyakorlati kísérleteinek tételei ehhez a végkövetkeztetéshez vezetnek.

A szavakkal való ideológiai játék, hogy az energia – éppúgy, mint a természet minden elvontnak tűnő megnyilvánulása – tulajdonképpen anyag, s az univerzum anyagi egységének nincs matériától független pszichikai-szellemi lényege, tarthatatlan szofizma a kísérleti eredmények és matematikai bizonyítékok mellett, amelyek következtetései magából az anyagból erednek. Ennek folytán a helyzet ma az, hogy a materializmus legbuzgóbb hívei válnak sorra veszedelmes eretnekekké.

Új fogalomrendszer, új megismerés

A modern tudományos és technikai fejlődésnek ismét alappillére lett az analógiák tana, amely a Tabula Smaragdina évezredekig dodonai zagyvaságnak tartott ősi téziseit alkalmazza, sőt életképes tervek legfőbb mértékének tekinti.

Az ember a saját hármas organizmusaiban működő és ható alapelvek törvényeit fejlődése folyamán hol elfelejti, hol újra felfedezi. Hogy mennyi homályosul el ebből a valóságból, és milyen részletekre vetül rá megint a megismerés reflektorfénye, szellemi energiáinak felszabadításától függ. Mert a tehetség vagy zsenialitás nem más, mint a magasabb intellektus teremtő képességeinek életre keltése.

Az önmagát megvalósító képzelet olyan tulajdonsága a szellemnek, amelyben minden okkult érzékszerv, minden dimenzió benne rejtőzik, és onnan felszínre hozható a tudat észlelésmódjának mélyebb vagy magasabb rezgéseként. Az emberi agy azonban fejlődése folyamán szükségszerű határok és gátak közé kerül, amelyek szűrőként (raszterként) eltakarnak és felfednek előtte igazságokat.

Ez a titokzatos folyamat mindig sajátos, ugyanakkor egyetemes evolúciós célokat szolgál: például, hogy az egyén olyan szempontokra koncentráljon, amelyek különleges tapasztalatokon át feloldják és átalakítják egy gyengeségét, tudatlanságát, tévideákhoz való rögzítettségét. A változó alapeszme időszerű elrendeződéseit mindenkor az „ibolyántúli” zodiákus ideaköre adja meg.

Az állatégövben napként haladó „embercsillag”, a plátói világév 2150 évenként változó világhónapjain átutazva, más és más korszak eszméinek vonzáskörébe kerül. Az új korszellem mindig elhomályosítja, lefedi a régi tanítást és céljait, rácáfol ideáljaira. De régi isteneit csak azért száműzi, hogy új néven, új jellegzetességeivel, saját lelki alkatához igazítva megint trónra ültesse őket: másfajta rituálékkal áldozzon nekik sajátos formulái alapján újjáépített templomaiban. Ezeket a templomokat az egyik korszakban zikkuratnak, a másikban piramisnak, a harmadikban dómnak, a negyedikben gyárnak, laboratóriumnak vagy csillagvizsgálónak nevezi el.

A Tabula Smaragdina képnyelven, a természet hármas hieroglifáival ábrázolja azokat az alapkulcsokat, amelyeket semmiféle külső változás nem érint, legfeljebb elrejt, és részleteiben újra megvilágít. Hogy éppen milyen részletek kerülnek fénybe a korszak igénye szerint, az az ember szempontjából mágikus szükségszerűség.

Ugyanaz az igazság, amelyet az egyik eón befogad bizonyos formában, a másik korszak szempontjából már elfogadhatatlannak tűnik. Megjelenési formája nem tartalmazza a kor varázsigéjét. Nincs rokonsága, nincs kapcsolata a világlélek fejlődési stádiumával és igényével. Nem nyit, nem old, nem „varázsol”, nincs összhangban a természet aktuális irányvonalaival.

Ezért teremt minden korszak tudománya, filozófiája és művészete új fogalmi nyelvet az ősi igazságok számára. Új mantrisztika nélkül nem tudja használatba venni a bennük rejlő energiákat. Ezért kell ma az okkult út beavatottainak, a hermetikus filozófia adeptusainak az új mantrisztika fogalmaival hidat verni múlt és jövő között, felhasználva a hermetikus kulcsok időtlen alapfogalmait, de lefordítva őket a Vízöntő-kor új tudományvallásának „rituális” nyelvére.

Mert mit változtat a magasabb Valóság örök törvényein az, ha az ember az anyag mögött álló teremtő eszméket matematikai formuláknak, az analógiák tanát hasonlósági törvénynek, a kozmikus potenciák és aspektusok energetikai, biológiai, pszichikai, szellemi hatásait kozmikus sugárzásnak; a napfoltperiódusok, mágneses zivatarok, különféle szféraáramlatok és légnyomás-ingadozás hatását a meteoropatikus érzékenység reakciójának nevezi?

S nem jutunk-e éppolyan konstruktív gyógyeredményhez, ha pszichomágikus operációnkban az asztrológiai típusokat egy tágabb – tizenkét karaktert elemző – típuselmélet meghatározásaiként kínáljuk a „vallási érzésekből” és az elmúlt korszak „babonáiból” kiábrándult, de transzcendens táplálékra vágyó, modern embernek?

Ma a felvilágosult (más rasztertörvény alá került) intellektus nem gyón, hanem analizáltatja magát, s érzelmi konfliktusaiból, neurózisaiból, fóbiáiból „irányított álmodás”, szimbólum- vagy grafoterápia, zene- és színgyógymódok, jóga, reformtáplálkozás segítségével próbál önmagával szembesülni. Minek tehát az asztromentális folyamatok áramában helyes irányban sodródó, öntudatlan neofitát elmúlt fogalmak erőtlen kísérteteivel ijesztgetni?

Segítsük inkább tovább saját útján és saját feltételei szerint; a többit úgyis elvégzik helyettünk az új tudományok fokozódó erővel érvényesülő felfedezései: a Vízöntő-kor ismeretlen dimenziók felé táguló csillageszméi.

Szellemi hidak a világegyetembe

Minden fizikai forma „lent vagy fent” léte első mozzanatától kezdve olyan törvényt fejez ki, amely minden létsíkon egyformán érvényes. Természet vagy emberkéz alkotja-e az ábrát, teljesen mindegy. Mert az emberi gondolkodás képalkotó tehetségein át is a pánintellektus teremtőereje nyilatkozik meg.

Az ember nem képzelhet, gondolhat, alkothat semmi olyat, aminek az előképe ne volna meg ideákban vagy a megvalósulás valamelyik stádiumában a különféle életformák végtelen skáláján. De egyetlen eszme sem kelhet életre, nem realizálódhat, ha nem tartalmazza az élet pontos formuláját.

Az analógiák tana és a szimbológia ezt a formulát jelenti. A természet egyedül hiteles teremtő módszerei ellen nemcsak az elmúlt korszakok papjai, mágusai nem tehettek semmit, de a legmodernebb varázslók, a mai tudósok sem.

A kreatív intellektus minden korszakban kénytelen volt a természettel összhangban „varázsolni”; ellesve módszereit, behatolva kimeríthetetlen lehetőségei közé, megfejtve hieroglifáinak sokrétű értelmét.

Az antik ember felépítette a piramisokat, amelyeknek isteni egyensúlyába számok, geometriai formák törvényeit rejtette, s amikor nevet adott nekik, meghatározta magasabb értelmüket: pir-m-haru, ’kilépés a földből’. E hieroglifával elárulta óriási erőfeszítései égi célját és kultúrájának alapvető nosztalgiáját. De évezredekkel dacoló, csodálatos műalkotásaiban megelőzte őt maga a föld.

A természet gúlái éppúgy az Adeptusok Hegyének képletei, mint a piramisok. Mivel az analógiáknak minden síkon fedniük kell egymást ahhoz, hogy kötő vagy oldó mantraként megvalósítsák a bennük élő szándékot: a különféle korszakok megváltói is visszavonultak a hegyek közé, hogy ott kapcsolatot teremtsenek benső énjükkel és a világszellemmel. Hegycsúcson játszották le a megváltás misztériumának legfontosabb mozzanatát. Ott vívták meg Armageddon háborúját „ég és pokol” között. Ott vették át a Törvényt. Azon a zenitponton világosodtak meg. A fizikai és asztromentális magasságban váltak eggyé ideáljukkal, vállalták baljós és nagyszerű küldetésüket. S az is az analógiák jelbeszédéhez tartozik, hogy Jézus oda vonszolta fel mulandó testét, s a Koponyák hegyén feszítették keresztre.

A hasonlósági törvények felismerésének óriási a jelentősége minden fejlődési szakaszban. De mindegyik részmegismerés mögött ott áll Hermész Triszmegisztosz titánalakja. Az ő Tabula Smaragdinája tartalmazza minden létsík jelenségeinek kulcsait és összefüggéseit. A hermetikus szemlélet gúlái három sík magasságává emelkednek, és onnan körkilátás nyílik a teljes világképre.

E kulcsokat igyekszünk felhasználni ebben a tanulmányban, amely szerény és szűkre szabott kísérlete későbbi, nagyobb műveknek. Az anyag olyan óriási, hogy lexikonná lehetne dagasztani. De célunk nem az adathalmozás, hanem az ősi és időtlen hermetikus módszer alkalmazásának feltárása néhány találó példán keresztül.

Az analógiaolvasás szunnyadó képességét szeretnénk felébreszteni olvasónkban; azt a tisztább, mélyebb, plasztikusabb látásmódot, ahogyan legendás történelem előtti őseink „magányos szeme” pillantott rá Hermész könyvére, a természetre.

Szepes Mária (1908–2007) a magyar spirituális irodalom kiemelkedő alakja, író, költő, műfordító és okkultista. Legismertebb műve, A Vörös Oroszlán (1946), mára kultikus státuszt ért el, és a tudatfejlődés, reinkarnáció és halhatatlanság témáit járja körül. Műveiben ötvözte a mélypszichológiai tudást, a filozófiai mélységet és a misztikus hagyományokat, ezáltal olyan különleges életművet hozott létre, amely a mai napig inspirálja az olvasókat. Számtalan műfajban dolgozott élete során. Mese, regény, tudományos- fantasztikus regény, pszichológiai-karakterológiai tanulmány kötetek, önéletrajzi regény, ezoterikus tananyagok, versek, novellák, cikkek, filmforgatókönyvek, színművek, valamint meditációk, misztériumjátékok alkotója, dramaturgja, mely műfajokban mind otthonosan és felszabadultan mozgott, hatalmas tudásbázissal a háttérben. Írásaiban gyakran alkalmazott szimbolikus nyelvezetet, hogy az olvasót mélyebb önismeretre és transzcendens tapasztalatokra ösztönözze.

Pályafutása során számos követőt és tisztelőt szerzett nemcsak Magyarországon, hanem külföldön is. Szepes Mária munkássága a mai napig élő és aktuális, művei a spirituális keresők alapolvasmányai közé tartoznak. Életműve több mint 80 önálló kötetet ölel fel, munkássága nemzetközileg is elismert: művei angol, német, szerb, szlovák, portugál, spanyol, olasz és román nyelven is megjelentek.

Ahogy ő maga fogalmazott: „A lélek örök vándor, aki minden tapasztalattal egyre közelebb jut valódi önmagához.” Szepes Mária életműve ma is élő inspiráció mindazok számára, akik a szellemi út keresői.

Szellemi munkásságának, emlékének ápolásával a Szepes Mária Alapítványt bízta meg.

SZEPES MÁRIA ALAPÍTVÁNY –

Egy örökség, amely tovább él

A Szepes Mária Alapítvány 1996 óta jegyzett nonprofit szervezet, valódi kibontakozását azonban 2007-ben kezdte meg – teljesítve ezzel az írónő akaratát. A tudás lángját közvetlen tanítványaira bízta.

Küldetésünk nem kevesebb, mint az örökség életben tartása, méltó gondozása.

Az Alapítvány fő tevékenységei:

szellemi hagyaték ápolása, kéziratok, hangfelvételek, fotódokumentumok digitális archiválása, irodalmi és kulturális közvetítés, ismeretterjesztés, képességfejlesztő programok gyerekeknek és felnőtteknek egyaránt, az ökológiai tudatosság és az egészségtudatos életmód terjesztése.

Munkánkat támogatja többek között: Szintézis Szabadegyetem, Petőfi Irodalmi Múzeum, Csillagpor Olvasókör és hivatásuk iránt elkötelezett, kiváló munkatársak.

Köszönjük, hogy velünk együtt őrzi ezt az örökséget!

Kérjük, adományával vagy adója 1%-ával támogassa munkánkat.

Székhely: 1026 Budapest, Júlia utca 13.

www.szepesmariaalapitvany.hu

info@szepesmariaalapitvany.hu

facebook.com/szepesmaria

Adószám: 18126934-1-41

Számlaszám (K&H Bank): 10403181-00015795-00000003

SZEPES MÁRIA
további könyvei

Szepes Mária korszakos jelentőségű regénye, A Vörös Oroszlán egy különleges utazásra hívja olvasóit, a halhatatlanság keresésével a tudat határain túlra. Az elbeszélés az alkímia, a reinkarnáció és a belső átalakulás mélységeit tárja fel, miközben az olvasót is önismeretre és gondolkodásra készteti. Kétségtelen, hogy az alkímiáról, reinkarnációról és halhatatlanságról írt, nagy történelmi felkészültséggel megalkotott regény szinte egyedülálló a transzcendens irodalomban.

Szepes Mária Varázstükör című ezoterikus regényét A Vörös Oroszlán után írta. Lebilincselő, fordulatos regény, amely a látható és láthatatlan világ határán kalauzolja az olvasót. A Varázstükör a misztikumról, az emberi döntések súlyáról és a tudás hatalmáról szól. Mély, fordulatos történet, amely egyszerre beszél a történelemről, a lélekről és a láthatatlan erőkről, amelyek mindannyiunk életét formálják.

A Raguel hét tanítványa hatalmas beavatási regény, a lélek tisztulási folyamatainak különféle fázisain vezeti át az olvasót. Szepes Mária e művében a hét típust, a hét bolygó karakterét formázza meg egy-egy emberi sorson át. Hét különböző utat vetít elénk, hét összetett próbát, amely után elérkeznek mindannyian a misztikus Mythenburg várába.