Bártfai Zoltán László

Bejrút – Budapest – Bejrút

III. rész

Bejrút

Bejrút

Novella

Bártfai Zoltán László eredeti forgatókönyve alapján írta

és novellára adaptálta maga a szerző

Bártfai Zoltán László

Önkéntes Műnyilvántartásba véve: 2020

ISBN: ePUB:

978-615-6478-11-5

ISBN: Könyv:

978-615-6478-10-8

Országos Széchenyi könyvtár

Budapest

Copyright 2020 Bártfai Zoltán László

All rights reserved

Published By Bártfai Zoltán László

Printed in Hungary 2023

Boritó:

––––––––

Bejrút

Copyright 2020 Bártfai Zoltán László

All rights reserved

Published By Bártfai Zoltán László

Printed in Hungary 2022

Tartalomjegyzék

Címlap

Copyright Oldal

Bejrút

Prológus

Szereplők:

–Első fejezet–

–Második fejezet–

–Harmadik fejezet–

–Negyedik fejezet–

–Ötödik fejezet–

Felelős kiadó:

Regény & Novella Factory

Bártfai Zoltán László ev.

Pokoljárás című novellát Bártfai Zoltán László írta saját eredeti forgatókönyve alapján, amelyet igaz történet ihletet.

Regény & Novella Factory

Bravo

Echo

India

Romeo

Uniform

Tango

Beirut – Budapest – Beirut

Prológus

Minden történetben; éppen úgy miként az életben... vannak jó és rossz részek, hullámvölgyek és hullámhegyek. Ez a megállapítás erre a történetre fokozottan igaz, mivel: ez az írás maga az eseménysorozat, amit mi mind átéltünk.

Éppen ezért most szintén egy szomorú résszel kezdnénk bele ebbe az elbeszélésbe; hisz nincs mit szépíteni a történteken... Nem szeretném untatni a kedves olvasóközönséget hosszas írással... annyit azonban szeretnék elmondani, hogy a novella sorozatnak ez a kötete sem éppen a legvidámabb; oké: lesznek benne boldogabb órák is, de összeségében ez a rész is; minként az előző is; a család megpróbáltatásairól szól.

Könnyedén kijelenthetnénk, hogy Isten úgy tesz próbára minket, hogy terhet ró vállainkra; egyesek szerint azért, hogy szélesedjen a vállunk... ez a sportemberek véleménye; mások szerint azért, hogy erősödjék Istenbe vetett hitünk azáltal, hogy kibírjuk a megpróbáltatásokat: ők az egyházi alkalmazottak... papok, papnövendékek.

Az én véleményem más: az azonban bizonyos, hogy Isten senkiről sem mond le, és mindenkit választott mindenre... a kérdés az, hogy elfogadjuk-e a kihívást, megpróbáltatást, ez határozza meg a kiválasztott kilétét ebben a rendszerben. A másik pedig az, hogy ha el is fogadjuk, hogyan jövünk ki belőle? Boldogan... szomorúan? Mert lássuk be: az élet lényege a boldogság keresése és megtalálása...

Ezért a Föld lakkoságának kilencvenkilenc százaléka és persze nagyon óvatos becsléssel; spirituálisan... máról holnapra tengeti létét. Mit jelent mind ez? Csak azt, hogy mi szenvedünk vagy boldogok vagyunk az emberbőrben megélt időnkben itt a Föld nevű planétán a Naptól pont megfelelő távolságra, ahol létezik folyékony víz, és persze oxigén a komplett Földi vegetációnak... ez már magában csoda... az első csoda.

A gondolkodás képessége és az akarat ereje, amivel bármire képesek lehetünk is maga a csoda... a második csoda.

Az élet sziluettje a halál, és a halál sziluettje az élet: annyit mondhatok: ki van ez találva az biztos... és ez a harmadik csoda. Persze ez nem zárja ki, hogy nincsen több csoda, de szerintem ennyi is épp elég boldogsághoz, Istenek pedig tuti nem kevés meló volt összerakni ezt a három csodát önmagában sem.

xxx

Szereplők:

Bártfai Zoltán László

Bártfai Jázmin

Bártfai Rudolf

Dandan Jane

Dandan Muhammad

Dandan Jamil

Demeter Gabriella

Ábrahám Gyuláné (Nagyi)

A további Dandan családot; azaz: a libanoni rokonságot és történetet nem áll módunkban bemutatni; (Kitalált események és karakterek szerepelnek a történetben személyiségi okok védelme miatt)

Többi résztvevő karakter: mind kitalált épített megtervezett; a személyi jogok védelme miatt nem áll módomban senkit sem szerepeltetni a történetben önmagunkon kívül.

xxx

–Első fejezet–

Beirut kapujában

–Hogy mondtad drágám? Ezt azért hallani akarom még egyszer...

–Király király bűn!

–Igen; ez az a baby, akit én szeretek... gyere bújj ide szívem; szeretnék adni egy csókot...

–Jó; kapsz egy kicsi előleget... ha Bejrútban vagyunk megcsinállak, de meg kell értened, hogy ez a stressz most nekem egy kicsit sok... én nem tudok olyan gyorsan váltani, mint te!

–Aha, már melyik? Mire gondolsz pontosan; mert volt egy pár helyzet!?

–Zoli baszki... arra gondolok, hogy az öcsémet elvitték ebben a pillanatban: minimum 24 hónapra katonának; és lehet, hogy most láttam utoljára... bazmeg; ezt fel tudod fogni? És itt nem; egy Budapesti valamelyik szartanya laktanyáról beszélek minibárral elit gimnazista pöcsöknek és vízilabdásoknak...

–Ez itt Libanon baszki... felfogtad?

–Igen; tudom... itt van Izrael is meg...

Jane belefolytja a szót Zoltán tudálékos arcába...

–Na, most fejezd be a kurva szomszédok bemutatását...

–Én...

–Mi van?

–Csak annyi, hogy én nem is tudtam, hogy ennyire utálod a Zsid...

–Ki ne mond azt a szót! Én nem utálok senkit; csak egyszerűen kivagyok... itt lóg rajtam a lányod is... felfogtad? –Szét cincálja a csöcsöm! –Már rá sem ismerek a melleimre baszki.

–Szerelmem...

–Hagyjál... nézz rám! Teljessen elfogyok; a gyerek és a stressz kiszívja minden erőmet édesem. Megérted?

–Ne haragudj szívem; megértem... szerintem meg a Mudi külön jól érzi magát.

–...

Jane ingatja a fejét és gúnyba hajló mosoly jelenik meg a szája szélén.

–Azt tudom én is... de csak addig; míg van cigarettája...

–Szívem szerintem a libanoni hadseregben ugyanolyan tartozék a cigaretta; mint mondjuk a golyó.

–...

–Gyere bújj ide.

Szól Zoltán csábitó arcgödreivel, de a várt hatás elmaradni látszik.

–Nem hallok egy szót sem szerelmem ebben a ricsajban...

Á, már minden világos, Jane agy mukkot sem ért a körülötte kavargó ricsaj miatt; duda duda és duda... arab üvöltözés; de mi is ez a szó, ami már Zoltán érdeklődését is felkeltette és egyre másra ismételgeti, de valahogy nem jön úgy a szájára még, mint Jane–nek. Ez a szó nem lehet más, mint a: Yalla, ami kiejtve Jalla; és annyit tesz, hogy gyerünk gyorsan; iszkiri, nyomás, indulj már... vagy Jane kedvenc fordítása: „húzz a faszba.”

Szóval így alakult ez a szerelmi vallomás itt az Isten háta mögött a Mediterrán–tenger partján Libanon és Szíria egyetlen közös tengerparti határátkelőjénél, ahol több nem várt dolog is történt; az egyik ilyen – és mondom sorrendben: Jázmin alvás közben is tud már enni és egyidőben üríteni, Zoli megtanulta a yalla szó tényleges jelentését, megtudta, hogy Bejrútban még durvább lesz az autódudák szerenádja és tuti belebolondul az ember; és végül... mi is az utolsó? Ja igen; Mudit besorozta a rögtön ítélő Libanoni hadsereg... hát ennyit a keleti vendéglátásról dióhéjban. – De mi menjünk csak szépen tovább; mert Bejrút már bizony türelmetlenül várja az európai betolakodókat; és aki nem tiszteli Bejrút lelkét; azt bizony kegyetlenül megbünteti... Ezt jó lesz észben tartani.

Ha a kedves olvasó történetesen épp ebben a tűzpiros német nyitott tetejű sportkocsiban utazna; akkor a következőket örökíthetné meg kedves kis fényképezőgépével: Egy tengerparti highway Beirut felé a tengerparton végig, a nap ereje szinte megtölt minden üres zugot az ember lelkében... a hiányérzete az embernek; egyszerűen elpárolog, és helyébe valami más fenséges érzés lép; igen: az egyensúly... mert valljuk be, ez az az érzés amit oly elszántan keres minden ember tudva vagy tudatlanul... Ezzel csak azt szeretném mondani kedves olvasó, hogy a legnagyszerűbb és legalapvetőbb dolgok mindig rém egyszerűek és szelídek... Ez egy jó és kellemes életérzés: egy hangulat és ezek folytonossága; mint például: Az egészség kézzel fogható és tapintható stressz és szorongás nélkűl; milyen érdekes, hogy a jég a vízhez képest milyen kemény, gyakran mint az edzett üveg; pedig csak egyetlen egy fok válassza őket el egymástól; a napfény ereje, és itt nem a napenergiára gondolok, hanem a fény erejére; mert ez a fény elűz minden boldogtalanságot az ember lelkéből... keveredve a tenger zamatával pedig már tényleg a legerősebb antidepresszánsok egyike de méreganyag nélkűl.

Szóval ilyen és ehhez hasonló festői képek kisérnek úton bennünket; történelmi cukrászdák állják utunkat; a világhíres Tripoli édességek, történelmi romok, Büblosz a világ egyik ősibb települése... tízezer éves jogi egyetemével pedig világelső.

Hirtelen sötétség lepi el az autó utasait; egy alagút, amibe betérve a vakító napfényből igen nagy kontraszt, egy pár pillanat amíg az emberi szem hozzászokik a sötétséghez... ez a pillanat kis idő elteltével meg is érkezik; és azt kell, hogy mondjam eddig bizony vakon repült a bmw...

A kitisztult kép feltárja az utazók elött az alagút szerkezetét; ami tömör sziklafal; egy több száz méter hosszú boltíves szikla alagút, ami bizony lúdbőrt csal minden óvatlan ember testfelületére; a hőmérséklet csaknem húsz fokot süllyedt pár pillanat alatt.

Ahogy kiérünk az alagútból; egy mesével egyenértékű kép hatol szemünk mélyére: a meseszép Beirut a kelet Svájca. Gyönyörű toronyházak smaragdzöld és égszínkék üvegtornyok, hömpölygő tömeg, dudálás és egy tábla az út szélén: Beirut...

–Állj meg ott a shaorma árusnál!

Szól hirtelen haragból Jane; akinek gyomrát nagy valószínűséggel a gyomorsavból született farkasok marcangolnak már jó ideje...  Hól?

–Ott a gyroszosnál; éhen döglöm... tudod szerelmem itt shaorma–nak hívják.

Rebegé a farkaséhes Jane, akinek bizony két embert is táplálni kell... és az egyik falánkabb, mint a másik; pontosan ezért jön kapóra ez a shaorma árus; kicsit olyan, mint ha direkt lenne itt... ezt úgy értem, hogy mesébe illő az egész. Miért is: kitűnő parkolási lehetőség, kilátás a tengerpartra Bejrút toronyházai felett, nem beszélve tekintetünk bal oldalán lévő hófehér hegycsúcsokról... egy lélek sem áll a gyomor és a táplálék útjában; az árus mosolyogva kínálja a friss citrom és fűszernövényekkel átitatott több kilós húsnyársat; ami bársonyosan szaftosan, a rózsaszín minden árnyalatában tündöklik, és illata behálózza az emberi agyat érzékszervein keresztül, pont úgy ahogy a pók a hálójába csalogatja az áldozatát... ja; és az árusnak megvan minden foga és persze hófehérek...